342 
tror imidlertid, at de oftere hidrører fra en underjordisk ild, som 
undergraver fjeldene såaledes, at disse begynder at tabe sit fodfæste, 
at vakle saaledes, at de tilslut styrter ind ligesom raadent tagverk. 
Han tror endvidere, at ogsaa luftstød kan bevirke en sammensynken 
af fjeld. Hvilken nu end grunden er, vil en løsriven af en under¬ 
jordisk fjeld- eller jordmasse fremkalde en rystelse. Naar der ved et 
jordskjælv indtræder flere paa hinanden følgende stød, da forklarer han 
dette ved at antage, at de løsnede masser kan hoppe flere gange op 
igjen fra det underlag, paa hvilket de er styrtet ned, aldeles som en 
kugle, der falder til jorden, hopper op igjen, eller ogsaa kan de løs¬ 
revne dele af jordskorpen være faldt i vand og i dette have frembragt 
bølger. 
Ligesom Thales troede, at jorden hvilede paa vand, troede Anax- 
agoras, at den hvilede paa en af den selv sammenpresset luftmasse. 
Naar nu den over jordens overflade hvilende luft, atmosfæren, trængte 
ind i denne luft, paa hvilken jorden hvilede, kom denne luftmasse og 
derved tillige jorden i bevægelse. 
Mens de joniske naturfilosofer, til hvilke Anaximander m. fl. hørte, 
tænkte sig jorden som en rund skive, begyndte allerede paa Herodots 
tid nye anskuelser om jordens form at arbeide sig frem. Den tanke,, 
at jorden er en i himmelrummet frit svævende kugle, skyldes en anden 
græsk filosofskole, Pythagorærne. 
Aristoteles (f 322 f. Kr.) fremsatte først de nu almindelig 
kjendte beviser for jordens kugleform. 
Ifølge Aristoteles’s theori, som ligger til grund for alle senere 
tiders vulkanistiske jordskjælvstheorier, foraarsages alle jordskjælv af 
luft eller damp, som er indesluttet i hulrum i jordens indre. Han 
mener, .at strøg, som er særlig rige paa huler, saasom Achaja, Euboea, 
Sicilien o. s. v., ogsaa er særlig udsatte for hyppige og heftige 
rystelser. Aristoteles mente, at der under jordskjælv herskede vind¬ 
stille, fordi vinden var trængt ned i de underjordiske hulrum. Den 
indespærrede og sammenpressede luft skulde da have kraft nok til at 
fremkalde rystelser eller til ligesom en kile at sprænge jorden fra 
hinanden. I saadanne tilfælde ophører ikke jordrystelserne, før den 
indesluttede ]uft finder en udgang og fremkalder storm. Han nævner 
flere eksempler paa storme, som er fulgt umiddelbart efter jordskjælv. 
Som et eksempel paa, at den. indespærrede luft formaar at sprænge 
jorden, anføres det udbrud, ved hvilket øen Hiera dannedes. . Man saa 
