344 
revner i jorden. Aarsagen til dem er, mener Carus, at der ved 
kemiske processer har dannet sig gasarter i jordens indre, og at disse 
eksploderer. De ryster da jorden, tifl de finder en ndvei. 
Gjennem hele middelalderen var Aristoteles’s lære om jordskjæl- 
vene som fremkaldt ved spændingen af underjordiske dampe, den 
fremherskende. Allerede i datiden havde man altsaa tydelig udtalt to 
hinanden stik modsatte theorier for jordskjælv : indstyrtningstheorierne 
og ekspansionstheorierne, og man heldede til den ene eller til den 
anden af disse to klasser af theorier, alt efter den mening, man dan¬ 
nede sig om jordens indre. 
Som de mest fremtrædende af senere tiders tilhængere af ind¬ 
styrtningstheorierne maa nævnes Joh. Jak. Scheuchzer, Bous- 
signault og særlig G. H. Otto Volger. Scheuchzer (i begyn- 
delsen af forrige aarhundrede) mente, at jordskjælv kunde opstaa enten 
ved sammenstyrtninger af hulrum i jordens indre eller ogsaa ved store 
nedstyrtninger af fjeldmasser paa jordens overflade. Der var meget, 
som nok kunde lede ham ind paa denne anskuelse. Han havde i 
Schweiz, sit fædreland, mange gange havt anledning til at iagttage 
saadanne fænomener som voldsomme nedstyrtninger af store fjeld¬ 
masser, som bragte omegnen i vid omkreds til at ryste, og han fandt 
ogsaa mange huler i ljeldene. Sammenstyrtningen af saadanne huler 
maatte jo bringe overfladen til at ryste. 
I begyndelsen af vort aarhundrede kom Boussignault, som foretog 
vidtløftige reiser i Sydamerika, ved betragtningen af de store jordskjælv 
der, til at slutte sig til indstyrtningstheorien. Han havde heldet mest 
til den da herskende vulkanske eller plutoniske opfatning af jordskjælv, 
som nærmest henhører ander ekspansionstheorien, og som i jordskjæl- 
vene ser en reaktion af det antagne ildflydende jordens indre mod 
den størknede overflade. Der finder ifølge denne theori en nøie for¬ 
bindelse sted mellem jordskjælv og vulkanske udbrud. Paa sine reiser 
i Sydamerika kom han imidlertid til den overbevisning, at der ikke 
findes nogen saadan forbindelse. Vistnok iagttog man jordrystelser 
under Andernes vulkanudbrud, men disse rystelser var kun svage og 
indskrænkede sig til et lidet omraade. De voldsomme jordskjælv 
derimod, som udbredte ødelæggelse over store landstrækninger, havde 
ikke havt nogensomhelst paaviselig sammenhæng med vulkanske 
udbrud. De fulgte i sin udbredelse for det meste bjergkjæderne, 
