350 
Jordskjælv 
Midlere dyb 
i meter 
Forplant- 
ningshastig- 
hed m. i sek. 
■Jordskjælv i Rhinegnen 1846. 
38 806 
568 
— i Calabrien 1857 . 
9 275 
260 
— i Sellein 1858.. 
26 266 
206 
— i Mellemtyskland 1872. 
17 956 
742 
— i Herzogenrath 1873 .. 
11 130 
360 
— i — 1877 . 
27 113 
475 
1 —- i vestlige Tyskland 1878. 
8 880 
302 
Uagtet nu disse bestemmelser, efter hvad der i det foregaaende 
er udviklet, maa lide af adskillig usikkerhed, er det dog at lægge 
merke til, at der for allesammen er fnndet en forholdsvis meget liden 
dybde for udgangspunkterne, som ved alle jo har vist sig at ligge 
forholdsvis nær op under jordens overflade. Man synes derfor nødt 
til at opgive tanken om at jordskjælvene skulde have sit udgangs- 
punkt dybt nede i jordens indre, hvad enten man nu tænker sig dem 
fremkomne som en reaktion af et ildflydende indre mod den størknede 
overflade eller som hidrørende fra et uhyre damptryk, som var sterkt 
nok til at forsøge en sprængning af jordskorpen. Volger gjør end- 
videre opmerksom paa en anden omstændighed, som udelukker mulig- 
heden af dampdannelse dybt i jordens indre. 
Der, hvor våndet finder vei ned i jorden, der finder det ogsaa 
enten som kilde eller som damp vei ud igjen. Yandet, som 
trænger ned i jordens dyb, befinder sig her slet ikke under indflydelse 
af bergtrykket, men blot under trykket af en tilsvarende vandsøile. 
Den dannede damp behøver derfor ikke at vente indtil den har faaet 
kraft nok til at overvinde bergtrykket, men kun trykket af en tilsva¬ 
rende vandsøile og saasnart den har opnaaet denne spænding kan og 
maa den frigjøre sig. 
I en dybde af 28 000 m. har våndet et tryk af 2 750 atmos¬ 
færer. Naar nu dampen i denne dybde, ifølge Humboldt, skulde kunne 
formaa at overvinde et tryk paa 2 800 atmosfærer, saa følger deraf 
simpelthen, at våndet umuligt kan trænge ned til denne dybde; thi 
det er jo ikke tænkeligt, at våndet kan trænge længere ned end til 
det punkt, paa hvilket dampenes spændkraft er lig med vandets tryk. 
Ved damptheorien har man end videre tænkt sig et forhold lig¬ 
nende det, som finder sted ved vore maskiners dampkjedler. Den 
faste jordskorpe skulde da svare til kjedelvæggene indenfor hvilke den 
spændte damp holdtes indesluttet. Men denne sammenligning er slet 
ikke tilstedelig; thi jordskorpen er en kjedelvæg, som paa mangfoldige 
punkter er gjennemhullet og det kan derfor ikke godt sees, hvorfra 
man vil tage den damp, som skulde være den virksomme i kjedelen. 
Det vilde jo være en anden sag, dersom man med Leibnitz an tog vand- 
forraad, som var indesluttet i jorden, før denne endnu fik en skorpe — 
