351 
men derom er der nu ikke tale, idet man meget mere afleder dampene 
fra det vand, som fra jordens overflade trænger ned i dens indre. 
Babinet har forkastet damptheorien, men da han ikke godt har 
kunnet frigjøre sig fra plutonismen, opstiller han en anden theori, som 
atter i den nyeste tid har fundet enkelte tilhængere. Babinet antager, 
at der i jordens indre hersker saa stor hede, at alle de stoffer, af 
hvilke jorden er sammensat, ikke alene er smeltet, men endog er 
gaaet over i damp. Da nu, ifølge undersøgelserne over jordens egen- 
vegt, jordens indre masser maa have en egenvegt af mindst 6, saa 
er det klart, at elasticiteten hos disse jordgase maa strække til for at 
bære hele jordskorpen og nu og da ogsaa til at ryste den. Her 
støder vi imidlertid atter paa den vanskelighed, at jordskjælvenes 
udgangspunkter aabenbart ligger temmelig langt op mod jordens over¬ 
flade. Man forstaar endvidere ikke, hvorfor ikke disse indespærrede 
gasarter undveg dengang, da jorden endnu ikke havde faaet en fast 
skorpe eller denne var blevet saa mægtig som nu. Desuden rammes 
ogsaa denne theori af alle de indvendinger, som er reist mod vand- 
damptheorien. Babinet udvikler videre sin anskuelse saaledes: 
Han tænker sig, at jorden engang har været en ildflydende kugle. 
"Ved den første af kjøling af jordkuglen dannede der sig da faste 
skorper, som flød paa den forøvrigt flydende masse paa samme maade 
som isflag flyder paa våndet. Disse enkelte flag dannede da tilslut 
en hulkugle, som fuldstændig omsluttede jorden. Da den flydende 
kjerne som følge af den stedsevarende af kjøling trak sig sammen, 
blev hulkuglen, den faste jordskorpe, berøvet sit underlag og brast da 
ind, saa at den faldt ind paa den flydende kjerne. Dette har nu 
gjentaget sig mange gange, og det finder ogsaa nu til sine tider sted. 
Mange stykker af den nuværende jordskorpe er allerede styrtet og 
flyder paa den ildflydende jordkjerne iigesom isbjergene i polarhavet. 
Andre stykker af jordskorpen hænger ned fra hvælviugens indre fær- 
dige til at styrte ned. Naar nu et saadant stykke styrter ind, dannes 
•der bølger i den ildflydende jordgas, og disse bølger slaar da op mod 
liindringen og ryster den. Babinet omtaler, hvorledes forholdene er 
med polarhavenes isbjerge, og hvorledes det kan tænkes, at der i jor- 
•dens indre ildhav kan tænkes svømmende klippepartier, som stryger 
lien under jordskorpens hvælving og med tordenlignende bragen støder 
imod de nedhængende stykker af jordskorpen. Paa jordens overflade 
Dører man da tordenen og føler ogsaa ofte rystelsen som jordskjælv. 
Y o 1 g e r, som væsentlig tog sit udgangspunkt i sine iagttagelser 
;af Schweiz’s jordskjælv, vilde opstille søm den almindelige forklaring 
for jordskjælv den samme forklaring, som han havde givet for de 
.schweiziske jordskjælv. Disse hidrørte, ialfald for endel, utvilsomt fra 
indstyrtningen af hulrum, som var fremkomne ved vandets indvirk- 
ninger. Naar han nu vilde forklare opkomsten af alle jordskjælv paa 
denne maade, maa det siges, at han gik for vidt, og dette havde til- 
følge, at man i altfor høi grad har overseet hans utvilsomt meget 
£ortj enstfuld e arb eide. 
.(■Sluttes.) 
T. Ch. Thomassen. 
