355 
pelser, thi de vilde.. lærer -snart ved efterhgning,. hvad yore forfædre 
maatte lære yed en lang og original anstrengelse af deres intelligents. 
Man maa da tage sin tilflugt til hypotheser, idet man stræber 
efter at naa den høiest mulige, grad af sandsynlighed. Man har endnu 
ikke arbeidet meget i denne retning; men det bedste, der findes i 
denne henseende,' er den geniale hypothese af en fransk lærd, Victor 
Meunier, som i en i mange henseender merkelig bog: „De tamme 
aber u (Paris 1886), har fremsat en ypperlig theori om hundens erob- 
Ting. Da man ikke har ydet denne theori den opmerksomhed, som 
den fortjener, anser jeg det for at være af interesse at give et uddrag 
af den, idet jeg tillige.gjør opmerksom paa, i hvilke punkter den er 
i overensstemmelse med de sikreste kundskaber o.m det primitive 
menneskes psykologi. 
Meunier har fremhævet, at der findes i naturen arbeidsassociationer 
mellem menneske og dyr, der har dannet sig lidt efter lidt af sig 
selv, uden nogen direkte indvirkning fra mennesket paa dyret, man 
kunde kalde dem frivillige associationer. Ved erfaringer lidt efter lidt 
har menneske og dyr fundet fordel ved at hjælpe hverandre i deres 
arbeide, og associationen er saaledes efterhaanden blevet meget nøie, 
uden at mennesket har behøvet at anvende den mindste opdragelse 
eller tæmning. En association af denne art findes i Syd-Afrika, mellem 
hottentoterne og gjøgen. Gjøgen nærer sig af honning og voks, bier 
og bilarver, ting som negerne ynder lige meget som fuglene; for nu at 
finde honning og voks maa man først opdage biernes rede, og naar det 
er opdaget enten grave det op eller rive det ned, eftersom redet er langt 
under jorden, i et hult træ. eller i en klipperevne. Gjøgen er meget 
flink til at udføre den første del af opgaven og mennesket den sidste; 
der har da dannet sig en association mellem de to for at hjælpe hver¬ 
andre. Neppe har gjøgen opdaget eller hørt mennesker, før den flyver 
hen til dem udstødende gjennemtrængende skrig, paa hvilke hotten- 
toten, der kjender betydningen heraf, svarer med en let pibning. Vis 
paa at være forstaat flyver fuglen i retning af det rede, den kj ender, 
og hvis veien er lang, stopper den stundimellem for at give sin led¬ 
sager tid til at komme frem. Naar de er kommet til stedet, svæver 
fuglen frem og tilbage over klippen ligesom for at sige: her er det. 
■Saa sætter den sig i stilhed i et træ i nærheden ventende paa sin 
-del af byttet, som hottentoten med streng ærlighed aldrig negter den. 
En anden interessant association, anført af Meunier, er den mel- 
