356 
lem mennesket og ternen paa sjøen Pallajervi i Lapland. Denne^ 
sjø, der er meget rig paa fisk, besøges i den korte sommer af fiskere^ 
som paa øen Kintasari bygger sig hytter af trægrene. Hver dag 
tidlig om morgenen samler fuglene sig, idet de flyver omkring hytterne 
og ved deres skrig underretter fiskerne om, at det er tid til at gaa. 
til arbeids. Saasnart disse har faaet sine baade løs, tager fuglene 
ledelsen og fiskerne indretter roningen efter hines flugt. Naar fuglene 
stopper noget sted, skriger mere og gjør slag ned mod våndet, saa. 
ved fiskeren, at her findes fisk i større mængde og sætter sine garn. 
Saa kommer delingen; fiskerne lægger til siden et antal smaa fiske, 
som fuglen straks spiser uden frygt. Delingen sker altid med retfær- 
dighed, thi fiskerne er ikke utaknemmelige, viser tvertom forkjærlighed 
for fuglene. 
En anden meget interessant kjendsgjerning af samme slags er- 
fuglenes og menneskets alliance paa øen Martinique mod en fælles 
frygtelig fiende, trigonocephalus , en slange, som gjennemsnitlig dræber 
50 mennesker om aaret, og som anretter formelige herjinger mellem 
fuglene. Denne slange er trods sin kraftige gift ikke farlig for 
mennesket, uden naar den kommer uforvarende paa det; fuglene, der 
er istand til at opdage slangen bedre end mennesket, forstaar at melde- 
opdagelsen til dette, der igjen forstaar bedre at dræbe slangen. 
„Neppe,“ siger Meunier, „har en af dem oppe fra luften seet slangen 
glide gjennem græsset, før den bliver rent ude af sig; den flyver hid, 
og did og hopper fra gren til gren. Paa dens skrig samler sig fra 
alle kanter nattergale, kolibrier og andre fugle. Slangen vil flygte og 
skjule sig; fugleskrigene følger den og fordobles, hvis et menneske- 
kommer i nærheden, og hvilken jubel, hvis det kommer hen og øver 
dom over slangen i deres nærværelse.“ 
Det er ikke vanskeligt at forklare sig dannelsen af disse frivillige^- 
associationer, der, om og forbausende, dog langtfra er dette i samme 
grad som de associationer, tæmningen har fremkaldt. Dyret har, trods 
menneskets mening derom, eftertanke; det sammenligner, erindrer, samler L 
en liden skat af erfaringer, saaledes at det lidt efter lidt gjør sig 
fuldkomment klart den fordel, det kan drage af visse handlinger, ud- 
førte under visse omstændigheder. Hvis hændelsen flere gange har 
bragt mennesket og dyret til at hjælpe hverandre, vil dyret saavel 
som mennesket skjønne fordelen af denne forenede handling og vil 
lidt efter lidt vænne sig til de-n; ved eksemplet,, særligt blandt de.- 
