359 
den væk fra dens vei eller stoppe dens løb. De, der kjender de for¬ 
bausende eksempler paa hundeintelligents, der er omtalt af Do manes, 
vil ikke have vanskeligt for at tænke sig, at hundene ved sin egen 
tanke er kommet paa at yde dette slags tjenester under jagten. 
Jægeren har først ladet dem handle efter eget tykke, dernæst op- 
muntret ved bevægelser og ved sin stemme hundens manøvrer; endelig 
i erkjendelsen af nytten af denne hjælp, har de indbudt de endnu 
frygtsomme hjælpere til festmaaltidet for at sikre sig deres arbeide for 
fremtiden. Paa denne maade har en frivillig arbeidsoverenskomst rime¬ 
ligvis dannet sig mellem hunden og mennesket. Ligésom fiskerne.paa 
sjøen Pallajervi hver morgen finder sværme af terner, som venter dem 
for at tage del i dagens fiskeri, saaledes vilde de gamle jægere, naar 
de gik paa jagt, finde et muntert og ivrigt kobbel hunde, færdige til 
at hjælpe dem. Forbundet var endnu kun begrænset til jagten, den 
var endnu ikke noget vedvarende samliv, men disse baand har lidt 
efter . lidt maattet blive fastere. Hundens følelse for mennesket, for 
dette væsen, med hvilket den forbandt erindringen og haabet om saa 
mange goder, har maattet Øges, styrket som den blev ved denne egne 
art fortryllelse, som et mere intelligent væsen øver over den mindre 
begavede, der dog er begavet nok til at begribe sin egen under- 
legenhed. Hunden besidder en meget bøielig og lidet vild karakter; 
dens gamle frygt for mennesket var blevet erstattet med tilbøielighed 
og respekt, frugten af dens personlige interesse og en psykologisk 
fortryllelse; den kunde derfor ikke præstere en meget sterk modstand, 
naar mennesket, overbevist om nytten af dens tjenester, vilde sikre 
sig dem paa en varig maade og søgte at gjøre den til en bestandig 
ledsager. Hunden lod sig da føre ind i menneskets hytte; den blev 
dettes ven, vænnede sig til at arbeide under dets ledelse og at blive 
ganske afhængig af det for sit underhold. Under dette stadige sam¬ 
vær fæstnedes menneskets overlegenhed yderligere; fortryllelsen øgedes, 
og hunden blev mere og mere en hengiven slave af det væsen, hvis 
fiende den før havde været af instinkt. 
Til at frembringe dette resultat maatte et .andet baand af en over¬ 
ordentlig psykologisk magt, kjærtegn, spille en stor rolle, fra det øie- 
blik mennesket og hunden levede sammen. Det er for os en ganske 
almindelig handling at føre haanden hen over hovedet og ryggen af 
vore hunde, at klappe dem paa siderne og laarene, saa almindelig, at 
vi næsten ikke har anelse om dens betydning og kun ser deri et 
