361 
kan skabe af intet; den menneskelige aand kommer knn lidt efler lidt 
til meget sammensatte ideer, ved en rækkefølge af simplere ideer, der 
forbinder sig med hverandre og blandes. Mennesket frembringer saa- 
ledes sine mest sammensatte skabninger nden at merke det, ved de 
modifikationer, det efterhaanden giver, uden at have nogen nøiagtig 
ide om det definitive resultat, til hvilket de vil føre, alene for at 
tilfredsstille øieblikkets altid skiftende fordringer. Naar øieblikkets 
sukcessive modifikationer har frembragt et sammensat hele, fatter den 
menneskelige intelligents ideen om det hele, den har skabt lidt eiter 
lidt, idet den betragter det definitive resultat af sit arbeide; den mod- 
tager, saa at sige, aabenbaringen af det verk, den har skabt uden at 
vide derom. Den politiske organisation, for eksempel, er ikke blevet 
skabt, fordi menneskene pludseligt har fattet ideen om en stat, orga- 
niseret overensstemmende med en lærd inddeling af funktionerne. 
Historien viser os, at de, der i tidernes løb er blevet styrelsens funk- 
. fionærer, oprindeligt var simpelthen tjenere hos herskeren, hans fane¬ 
bærer, hans eunuker, hans hushovmester, selv hans mundskjænk. Da 
statens funktioner kompliceredes, saaledes at kongen alene ikke kunde 
magte alt, tog han sig medhjælpere og fandt dem ganske naturligt i 
de personer, der levede om ham, det vil sige blandt sine tjenere, idet 
han paalagde den ene et, den anden et andet, som kommandoen over 
hæren, retsvæsenet o. s. v. Han havde ikke den fjerneste ide om at 
skabe en politisk funktion, et statsorgan eller overhovedet noget varigt; 
han vilde alene finde en medarbeider for at møde øieblikkets fornøden- 
heder; men da aifærernes mangfoldighed i de fremadskridende stater 
ofte blev permanent, saa blev ogsaa denne overdragelse af myndighed 
permanent, og den gav endelig menneskene ideen om politiske funk¬ 
tioner og tilsvarende funktionærer. Men kjendsgjerningen eksisterte 
før ideen; denne er skabt af mennesket næsten mod dets vidende, og 
er ikke blevet aaabenbar for den menneskelige aand, før lang tid 
efterat den havde begyndt at eksistere. 
Anvend disse betragtninger paa dyrenes tæmning, og den ovenfor 
fremsatte hypothese vil synes rimelig. Det primitive menneske har 
ikke med engang kunnet fatte ideen om at tæmme dyr, han har ikke 
kunnet koncentrere sin aands kræfter et øieblik og ved en frivillig 
skabningsanstræugelse avle denne ide; enklere kjendsgjerninger har 
maattet indgive ham dem; en tilstand af halvtæmning, som var 
fremkommet uden at mennesket har havt nogen almen ide om tæmning, 
