370 
blive fast og at dens indre endnu er flydende kun omgivet af en for¬ 
holdsvis meget tynd skal af størknede bergarter og paa den hvilende 
sedimintære bergarter og løse jordlag. Som et af de vægtigste argu¬ 
menter for denne opfatning peges paa jordens fladtrykning ved polerne. 
Denne fladtrykning forudsætter nemlig, mener de, en tidligere stor 
plasticitet, som i forbindelse med den ved jordens omdreining om sin 
akse fremkaldte centrifugalkraft har bevirket fladtrykningen. 
Andre videnskabsmænd bemerker hertil, at jorden har kunnet 
danne sig ligesaagodt ved ophobning af faste stoffer omkring et til- 
trækningscentrum, ved at der uafbrudt faldt meteorsten mod dette 
centrum. Ved stødene. vilde der frigjøres saa meget varme, at denne 
vilde være tilstrækkelig til at blødgjøre den kjerne, , som modtog 
stødene. Vi ved jo forøvrigt, at der i verdensrummet er spredt en 
uhyre mængde smaa, faste legemer, som tildels endnu falder ned paa 
jorden i form af ildkugler, stjerneskud og jernholdigt støv, - som under¬ 
tiden afsætter sig paa Alpernes høitliggende sneflader ligesom ogsaa, 
som af Nordenskjold paavist, paa polarlandenes sne, og som 
sikkert nok ikke skriver sig fra jorden. 
Fladtrykningen ansees af disse ikke for noget særlig slaaende 
bevis for, at jorden har været flydende. De mener, at jorden ogsaa 
om den, som af dem antaget, er opstaaet ved sammenhobning af kos¬ 
misk støv, vilde have antaget den ved polerne fladtrykte form, ellips- 
oidens; thi ved tilstrækkelig sterke kræfter kan endog de fasteste 
stoffer briste, og absolut fasthed findes ikke. 
Udførligt er omtalt hvorledes temperaturen stiger med voksende 
dyb i jorden. Dette er jo en af støtterne for theorien om jordens 
indre ildflydende tilstand. Men ogsaa mod dette kan der og er der 
reist vægtige indvendinger. 
Modstanderne af læren om pyriphlegeton mener, at det er tem¬ 
melig dristigt, selv om der virkelig finder en saadan stigen af tempe¬ 
raturen sted som paastaaet, fra denne at drage slutninger om beskaf- 
fenheden af jordens indre, al den stund man selv ved Sperenberg, hvor 
man er naaet ned til den største dybde, 1 272 m., dog kun er trængt 
ind i jordskorpen V 5000 af jordens radius. 
Vulkanerne har været opstillet som et af de sikreste beviser for, 
at jorden i sit indre maa bestaa af ildflydende masser; men man har 
ogsaa søgt at forklare sig vulkanerne som resultatet af kemiske pro- 
cesser, som foregaar i jordens indre under deres fod. 
