371 
Det er merkeligt, at vulkanerne altid befinder sig ved havets 
Ibred. Saaledes er, som' bekjendt, Det stille hav helt omgivet af en 
række ildsprudende bjerge, en række, som strækker sig over ikke 
mindre end 35 OOO km. Denne vnlkanernes beliggenhed i forbindelse 
med den omstændighed, at de dampmasser, som vulkanerne udstøder, 
næsten udelukkende bestaar af vanddamp, har ledet til, at mange tror, 
at dé vulkanske fænomener skyldes en indtrængen af havets vand og 
•de kemiske reaktioner, som kan være en følge heraf og som da, i 
lighed med alle saadanne reaktioner skulde give anledning til udvik- 
ling af varme. 
De, som antager, at der ikke findes noget pyriphlegeton i jordens 
indre, mener, at jordskjælvene skyldes underjordiske sammenstyrt- 
ninger. De tænker sig hele jorden som en hob stenblokke, som 
•uden nogen bestemt orden er dynget den ene ovenpaa den anden. 
Mange af disse stenblokke ligger derfor kun meget usikkert, og det 
hænder derfor meget ofte, at der er enkelte partier, som glider ud og 
foranlediger underjordiske stenskred. De herved fremkaldte stød og 
brag forplanter sig da opad til jordens overflade og foranlediger det, 
vi kalder jordskjælv. 
Der er som en mellemting mellem disse to theorier, af hvilke 
den ene antager jorden for flydende, den anden for fast i sit indre, 
■opstillet en tredie theori, som mener, at jorden vistnok i sit inderste 
■er fast. Denne faste kjerne er saa omgivet af et lag ildflydende 
masse, udenpaa hvilket saa tilslut kommer den faste jordskorpe. Der 
er stoffer, som, naar de gaar over fra flydende til fast tilstand, ud- 
vider sig og bliver lettere. Til disse hører blandt andet våndet, som, 
naar det gaar over til is, udvider sig. Som følge heraf er isen lettere 
•end vand og flyder paa dette. 
Langt flere stoffer er der imidlertid, som, idet de gaar over fra 
flydende til fast form, trækker sig sammen, saaledes at de som faste 
bliver tungere end den vædske, af hvilken de dannedes, og synker i 
denne. Til disse legemer skal da stenarterne høre. Dersom nu dette 
er saa, vil det indsees, at dersom jorden engang har været helt og 
holdent en ildflydende masse, saa vilde der ved dennes paafølgende 
af kjøling og størkning ikke, saaledes som af plutonisterne antaget, 
danne sig.nogen skorpe, som kunde holde sig flydende paa overfladen. 
Der dannedes nok en tynd skal, men denne brast ind og stykkerne 
af den sank og dannede en fast kjerne ved jordens centrum. Jorden 
