872 
er da ble vet fast indenfra ndad og ikke omvendt. Naar bele massen; 
er afkjølet til henimod størkningstemperaturen, vil da overdåden be- 
gynde at dække sig med et varigt fast skal, men under denne vil der 
endnu hist og her åndes større eller mindre mængder af Bydende- 
masse. 
Mod denne, særlig af Sir William Thomson udtalte anskuelse,, 
synes at stride nogle iagttagelser, som er gjorte af Werner Siemens. 
Han iagttog nemlig, at naar fuldstændig smeltede glasmasser afkjøledes, 
skede der i begyndelsen en meget rask sammentrækning. Denne sam- 
mentrækning blev mindre og mindre alt eftersom massen blev mere 
og mere tykflydende, og i det øieblik selve størkningen fandt sted, 
indtraadte endog en svag udvidelse. Siemens slutter heraf, at smeltede 
kiselsyreforbindelsers sammentrækning ånder sted ved overgangen fra 
den flydende til den deigagtige tilstand, saaledes at vor klodes indersta 
del bestaar af en deigagtig masse. 
Det vil af foranstaaende indsees, at det ikke er saa let at komme 
til sikker formening om jordens indre. 
Hertil kommer den omstændighed, at trykket stadig øges incL 
imod jordens centrum og at dette tryk vistnok udøver sin store ind- 
flydelse. 
Man har beregnet, at der ved jordens centrum er et tryk paa 
mere end 3 000 000 atmosfærer; men vi har ingen ide om, hvorledes 
legemer forholder sig under et saa uhyre tryk. 
Det har ved forsøg vist sig, at smeltepunktet for legemer, der 
forholder sig paa samme maade som vore bergarter, der jo væsentlig 
er kiselsyreforbindelser og som under af kjøling trækker sig sammen,, 
ligesom parafin og lignende legemer, stiger med øget tryk. Er dette 
saa, da kan vi godt tænke os, at der i jordens indre hersker tempera¬ 
turer, ved hvilke disse legemer, kiselsyreforbindelserne, forlængst våde 
være smeltet under almindeligt tryk, uden at de dog, paa grund af 
trykket er smeltet, men kun, og det af samme grund, plastiske. 
Undersøgelsen af mange jordstrøgs geologiske bygning, saaledes 
ogsaa for vørt eget lands vedkommende, har ført til den overbevisning,, 
at der i jordskorpen åndes mange brudlinjer. Disse brudlinjer, som 
i det store bestemmer landenes form og høideforhold, er at betragte 
som forholdsvis svage punkter i jordskorpen. Skarpt fremtræder disse- 
