378 
(60—80 favne), en sydligere fauna end inde i vore fjorde, hvor dyb¬ 
den kan gaa ned til over 600 favne saasom i Sognefjorden. 
Af saadanne efterglemte arktiske former, som har holdt til inde i 
fjordene helt siden istiden, kan nævnes den bekjendte Svelviksræke 
(pandalus borealis ), efter hvilken der, især om vinteren, drives et ordent- 
ligt, fiske i hunden af Drammensfjorden. 
Ogsaa blandt fiskene har vi saadanne arktiske udliggere. Af mere 
bekj endte arter kan nævnes rødfisken eller ueren og haakjærringen, 
efter hvilken man i flere af vore fjorde, saasom Osterfjorden, driver et 
ret indbringende fiske. Yi kan nu til disse føie endnu to arter, sort- 
kveiten og løgfisken, som tidligere paa vor kyst ikke er fangede søn- 
denfor Tromsø. Disse blir, ifølge velvillig meddelelse fra hr. Lauritz 
M a d s o n i Aalesund, som i høst indsendte til Bergens Museum et 
eksemplar af hver art, af og til, særlig om høsten, fangede af bank¬ 
fiskerne udenfor Storeggen paa mindst 400 favnes dyb. 
Sortkveiten ( hippoglossus hippoglossoides ) er en ganske liden kveite- 
art, som ikke blir over 92 cm. lang og hvis vegt i det høieste kan 
gaa op til 9 kilo, den almindelige kveite kan derimod naa op til en 
længde af 5—6 meter og veie over 300 kilo. Denne kveiteart skal 
allerede være omtalt i 1698. Blandt de tidligste forfattere, som nævoer 
den, er forøvrigt L e e m. Denne siger i sit i 1767 udkomne verk 
over Finmarkens lapper: „— — Ved Bugøen hos Baftesiden i Øst- 
finmarken falder efter beretning et ugement slags af helleflyndrer, hvilke 
er de andre ulige paa farven, saasom sorte over alt, saavel under 
bugen, som paa ryggen; disse siges at oyergaa hine i fedme og vel- 
smagenhed. u Dette, at kveiten er sort paa begge sider, viser, at Leem 
omtaler denne art, thi noget af det mest karakteristiske ved den er 
netop, at saavel ryg- som bugsiden er mørke, sortbrune eller sorte, 
bugsiden er dog noget lysere end rygsiden. Ved sin rette sidelinje 
adskiller den sig ogsaa fra den almindelige kveite. 
Sortkveiten er en udpræget dybyandsfisk, som selv i de arktiske 
farvande ikke er fangede paa mindre dyb end 60 favne. Hos os var 
den tidligere ikke taget søndenfor Tromsø. Ved Finmarkens kyster 
skal den være ret almindelig. Den er desuden af Nordhavsekspeditionen 
fanget syd for Beeren Eiland paa 450 favnes dyb; dens udbredelse 
paa denne side af Atlanterhavet er saaledes nu mellem 73° og 63 1 /? 0 
nordlig bredde. Paa dens vestlige side er den derimod kjendt fra 
