379 
Omenakfjorden i Nord-Grønland (71°) til kap Cod paa Amerikas øst¬ 
kyst (42°). 
At dømme efter dens. store gab og kraftige tænder er sortkveiten 
en meget glnbsk fisk; den lever af andre fiske og krebsdyr. 
Hos os er sortkveiten ikke gjenstand for nogen regelmæssig fangst. 
Ved Grønlands kyster, hvor den, omend meget lokal, dog er almindelig, 
driver eskimoerne fiske efter den. Fisket efter kalleraglik, som eski- 
moerne kalder sortkveiten, foregaar i de koldeste vintermaaneder, fra 
begyndelsen af januar til midten af marts, paa visse banker i isfjor¬ 
dene eller der hvor store isfj elde passerer og jevnligen staar paa grund, 
fisket er derfor ogsaa meget farligt. Der fiskes med pilk. „Til snøre 
anvendes almindeligt bindegarn, men hellere endnu fiskeben, da snø- 
rerne isaafald langt tydeligere skulle lade merke det ryk, som fisken 
gjør, naar den har bidt paa — —. u (Rink). 
I heldige aar kan en mand faa 10—18 fisk om dagen. Sort¬ 
kveiten er meget fed, hvorfor den gjerne spises af eskimoerne, de 
koger ogsaa en fin tran af den. De danske skjærer rækling af den. 
Den anden arktiske fiskeart, som-fangedes udenfor Storeggen, er løg- 
fisken 1 ) eller Fabricius’s langstjert, macrurus fabricii (fig. 66). Den 
tilhører en eiendommelig gruppe dybvandsfiske, langstjertene, som 
udmerker sig ved sit kantede hoved, store øine og lange, tilspid- 
sede hale. 
Den mest bekjendte repræsentant for denne slegt er skolæsten 
eller berglaksen ( macrurus rupestris), som er almindelig paa de større 
dyb i vore fjorde. Løgfisken kan opnaa omtrent en meters længde; 
den er en sølvgraa fisk med mørke finner. Den minder meget om 
skolæsten, men adskiller sig fra denne ved sin spidsere snude, og ved 
sine kjølede kinder og skjæl. Egede siger om den, at den er ,,lig 
en Brasme, men med hvasse Pike og Takker overalt paa Huden med 
smal Hale eller Rumpe, ,af samme er baade store og smaa. Grøn- 
lænderne sige at de smage vel.“ 
Løgfisken blev først bekj endt fra Grønland, i hvis sydlige fjorde 
den skal være ret almindelig. Senere er den fanget udenfor Nord- 
amerikas østkyst ned til kap Cod samt ved vor nordligste kyst fra 
Varangerfjorden til Tromsø. At den forekom her, blev først bekjendt 
i 1839, da professor S. Lovén fra Hammerfest hjembragte et eksem- 
9 Fisken kaldes saa af englænderne paa grund af sine store, runde øine. 
