390 
at befri sig for sin frivillig paatagne byrde. Naar dette er skeet, 
gaar den igjen paa land og glemmer eggene, som nu hurtig udvikler 
sig, hvorefter ungerne forlader eghyllerne som larver. Disse tilbringer 
nu høsten og vinteren i våndet og modstaar kulden i den grad godt, at 
Hartmann ofte saa dem ganske muntert komme frem åf smeltende 
isblokke, hvori de havde været indefrosset i lang tid. De unge larver 
lever af dyrisk næring f. eks. froske- og salamanderlig maaske ogsaa af 
lavere planter. Dra mai til september det følgende aar forlader de våndet 
og mister sin larvehale. De lever da under stene og forlader kun 
disse smuthuller om natten, nærer sig af snegle, fluer, orme og alle 
slags insekter og er saa rovgjærrige, at Hartmann ofte saa deres tæer 
sitre af ophidselse, naar de langsomt sneg sig frem for at overraske 
sit offer. Først i det tredie aar bliver de kjønsmodne. B. 
Dyrebesøg hos sop. Som bekjendt besidder soppen ofte tem¬ 
melig iøinefaldende farver, og en meget karakteristisk lugt, hvorved 
•de tiltrækker forskjellige dyr navnlig snegle og insekter, der gjør sig 
tilgode med deres kjødfulde hat. Hvad nytte kan nu soppen have af 
saadanne dyrebesøg? Meget ofte har den mening været udtalt, at 
man her skulde have at gjøre med noget i analogi med blomsternes 
insektsbestøvning, at soppene ogsaa skulde være i besiddelse af en 
slags kjønnethed ligesom blomsterplanterne, men som havde unddraget 
sig vore øine. I den nyere tid har imidlertid sopforskerne paavist, 
at sopsporerne opstaar.paa ukjønnet vei, og at besøgerne sandsynligvis 
er et middel til sporernes udbredelse. Den italienske sopforsker 
P. Yogliano har nu bragt et lys her; han har nemlig undersøgt 
fordøielseskanalerne hos talrige sneglearter, der fortrinsvis nærer sig 
af sop. Han fandt talrige spirende sopsporer deri; og det meikelige 
er, at det. hidtil ikke havde været muligt at bringe disse samme sporer 
til spiring paa de forskjelligste underlag. Forat kunne spire synes 
det altsaa at være absolut nødvendigt for disse sporer at passere disse 
dyrs tarmkanal. Det lykkedes først at bringe frit udsaaede sporer til 
spiring, efterat de var fugtede med disse d} 7 rs tarmindhold. Vogliano 
sluttede heraf, at visse soppes trivsel paa det nøieste var knyttet til 
besøg af snegle, og han fandt, at sopslegterne russula, lactarius, 
hygrophorus og tricholoma kun voksede i rigelig mængde paa steder, 
hvor man ogsaa hyppig traf snegle. Den gunstige indflydelse syntes 
forresten heller ikke at ophøre, naar snegle atter blev ædte af padder, 
thi ogsaa i disses fordøielseskanal fandt Vogliano spirende sopsporer. 
De tillokkelsesmidler, som soppene har i sine farver og sin lugt, gjør 
•altsaa samme nytte for soppen, som lignende egenskaber hos mange, 
frugtsorter, hvis frø udbredes af dyr, og som har lettere for at spire 
efterat have passeret dyrenes tarmkanal. B. 
Ind vand ring af planter. Thomas Kirk har nylig i „Philos. Soc. of 
Wellington u , Ny-Zeland, omtalt et antal meget interessante kjendsgjernin- 
ger med hensyn til de modifikationer, som den indfødte flora har under- 
gaat. Disse modifikationer skyldes menneskets direkte eller indirekte, 
frivillige eller ufrivillige indgriben. Saaledes er for tiden 500 nye arter 
