5)5 Ånära Ref an inat Cajfers^kuften 1773, 
ej vål losfade förr, art hela denne få 
ftarke och annars oförflkråkte hop, af 
elden och fm ållen förvånade, vande fig 
om, flydde undan och intogo fkogen, 
famt lämnade ofs en i ilt flag makalös 
fyn. De fårade Buflarne fkilde fig ifrån 
den öfriga troppen, och hunno antin¬ 
gen icke åtfölja den, eller togo de en 
annan kofa. 
Ibland dem var en gammal Tjur, 
fom kom rått emot den fidan, der vi 
ftodo, få at vi nödgades taga til fotter- 
ne, och fly för honom undan. Det år 
vål icke möjeligt for en månnifka» ehu- s 
ru fnålt hon ock kan löpa, at fpringa 
undan desfe djuren, men icke defto min¬ 
dre voro vi underrättade vål derom, at 
man åndock nogfamt kan rådda tig un¬ 
dan, få långe man åger et öp et och flat 
fålt; ty Buffelen, fom emot iit ftora 
hufvud, har ganfka fmå ögon , fer icke 
mycket åt fidorne, utan alt råt fram. 
Når han altfå hunnit något nåra, bör 
man endaft kafta fig omkul på fidan. 
Oxen, fom galopperar altid rått fram, 
blir den liggande då icke varfe, och 
faknar icke fin fiende förr, ån den fam- 
rae kunnat åt et annat håll löpa undan. 
Vår fvårligen fårade Buffelstjur kom 
ofs 
