Åter Re fän iftån Caffevs^ktifien 1774. 117 
lan trampas och befökes, intet tekn tii 
våg finnes, l'å redo vi fnart vilfe, och 
förvillades ju längre, defto mer, få at 
vi til fl ut icke hittade hvarken fram el¬ 
ler tilbaka. Vi redo få fort, foin håftar- 
ne någon fin kunde det uthårda, och fö¬ 
len började fånka fig, utan at minfta 
tekn fyntes til något fådant ftålle, der 
någon gård kunde ligga. Når folan ånd- 
teligen gåt ned, och alt hopp var ute, 
drogo vi ols litet tilbaka til et ftålle, der 
en dåld fans, och uti h vil ken en liten 
båck, med trån omkring fine bräddar, 
ån nu ågde något vatn. Hår funno vi 
för rådeligt, at öfver natten lagra ofs. 
Vi affadlade våre håftar, bundo grimfkaf- 
tet omkring ena foten, at de ej fkulle 
bortlopa, och gjorde fedan förmedelft 
våre bösfor up en ganlka ftor eldbrafå 
af Cannabulken (Salfola apbylla'). Se¬ 
dan lagrade vi ofs bredevid elden med 
fadelen under hufvudet; men kunde icke 
få den minfta fömn, för en olidelig köld, 
fom ehuru i fig fjelf ej få mycket ftark, 
likvål i anfeende til den brännande het¬ 
ta, fom vi utftodo om dagarne, nu var 
för våre kroppar ganlka kånbar, och 
nödgade ofs någre gånger i timan ftiga 
up, för at o inlaga elden, och på alla 
lidor vårma ofs. Vi ågde den formon 
H 3 af 
