n8 Ater Refsn ifrån Ctiffers-kuften 1774, 
af våre fkjutgevår, at vi altid kunde fa 
eld, men vi ågde intet hopp, at få Ikjrn 
ta något til magens behof, i detta fålt. 
Jag hade derföre haft den förfigtiga om-, 
tankan, at i min jagt-talka inflicka nå- 
gre få fkorpor, och någre flycken bröfl> 
focker , fom ock nu koramo ofs ganlka 
vål til pafs. Så fnart morgonrådnan vi- 
fade fig, fågo vi ofs om efter våre hå- 
ftar, och funno, at de nu voro förfvund- 
ne , hvilket ej litet ökade vårt bekym¬ 
mer, ftadde i en ödemark, der vårt öde 
var ofåkert. Når vi fökt omkring i 
dålden på alle kanter, llego vi np på 
de högile kullar, och funno omfider, 
bakom desfe, våre håftar, fom fåkert 
årnade fig långre bort, för at fö k a båt¬ 
tre bete. Vi fadlade up och togo vår 
kofa fnedt emot bergen, der vi emot 
aftonen omfider ankoramo til en Rond^ 
gård, hvars ågare var få fattig, at han 
knapt ågde mer, ån tak öfver hufvud. 
Hår hvilade vi öfver natten, och to-, 
go vågen til Harteqvas kloof, der vi 
tråfFade vårt folk och våre åkdon. 
Vid Harteqvas kloof begynnes inåt 
en ny rad eller bergs-rygg, fom före-, 
nas med de förre, emellan hvilke kl of-, 
ven år fom et band. Carrofålt bakom 
den 
