1 6% Refan inat Roggefålt 1774. 
dar, på hvilke vi i fkuggan af våre åk¬ 
don plågade iitta, ftraxt fingo inqvar- 
tering, få at vi med flere dagars mö- 
dofamt arbete knapt kunde blifva qvitte 
en hop hungrige och obehagelige gifter. 
På Ormar var en ymnig vålfignelfe 
uti desfe fan di ge och med fmå bulkar 
bevåxte fan df ål t. Ingen dag gick förbi, 
at icke flere af ofs fångades, och för¬ 
varades uti brånvins-kaggarne. Under 
det vä fåto på marken at åta, lupo de 
fom oftaft tvårt öfver lår och ben, bå¬ 
de på mig och mit refefållkap, utan at 
någon af ofs blef biten. "En gång flin- 
grade fig en Orm öfver vånftra benet 
på mig, hvilken utan at bita, låt fig fag- 
teligen affkakas. En annan Orm kom 
framkrypande under lifvet på mig, då 
jag låg på marken, och fedan öfver nak¬ 
na benet, få kall fom en is, på en af 
refefållkapet, fom fat bredevid mig, 
utan at göra ofs någon den minfta lka- 
da. Håraf tyckes tydeligen kunna flu- 
tas, at Ormarne ej gerna foka til at 
hugga, deråft de icke trampas eller på 
annat fått fkadas, få at de nödgas för- 
fvara fig. Flere gånger runno Ormar 
fram tvårt öfver vågen, och ej fållan, 
emel- 
