170 Re fm inåt Roggefålt 1774. 
Den 31, fortfatées refan genom ök¬ 
nen , fom blef ju långre, defto torrare. 
Vågen igenom ödemarken var minft tre 
dags re for, och under hela denna ftråc- 
ka funnos ieke mer, ån endaft trenne 
ftållen, fom denne tiden ånnu ågde litet 
falt vatn. Men desfe fmå vätnftållen vo¬ 
ro få mycket fvårare at finna, fom de 
icke lågo vid fjelfva vågen •, utan et 
ftycke derifrån. En främmande refer 
dem låtteligen förbi, och löper lifsfara 
för fig och fin bofkap. Til al lycka för 
ofs, träffade vi en Landtman, komman¬ 
de ifrån Cap, fom nu framrefte famma 
våg, men hvilken vi likvål med våre 
fvage kreatur icke kunde följa. Vi an¬ 
modade derföre honom, at upfåtta en 
ftqck med et ftycke linne på de ftållen 
af vågen , der vi borde hvila, och uti 
hvars granlkap vi borde föka en få fål- 
fynt vara, fom falt vatn i desfe torfti- 
ge lånder år. Den ena afton träffade 
vi lyckeligen råtta vatnftållet, kalladt 
Enkelde Dornbooms-rivier; men den 
andra icke. få at kreaturen nåftan alde- 
les måft upgifvas för hetta och torft, 
innan vi tredje dagen om afton hunno 
fram under Båcklands berg, der vi hvi¬ 
lade öfver natten, vid en liten båck af 
frilkt vatn, kallad Dormrivier, fedan vi 
fa- 
