200: Åter Refan ifrån Roggefålt 1774. 
Solens upgång framlåckade hvar mor-, 
gon desfe Jordråttor, hvilkas bon altid 
voro fnedt gående ned åt, och vande 
med fin öpning emot öfter. Vi förfök- 
te vål , at deraf fkjuta någre, fom fram- 
kommo med hufvudet, men funno med 
förundran och harm, at desfe voro oån- 
deligen fnabbe, at draga fig undan, ned 
och inåt fine hålor, få fnart de blefvo 
elden varfe. Jag förfökte flere gånger, 
med den qvickafte bösfa, at träffa nå¬ 
gon , men felade altid, til defs jag fant 
på den utvägen, at fåtta et löft papper 
fram for fångpannan , fom hindrade dem, 
at fe blixten af fångkrutet, 
Den 4, hunno vi ‘ifrån Meyburgs 
gård, fom låg vid foten af berget, til 
Goudbloms klof, och den 5 genom fmår- 
re bergsdålder til Olycksån ( Ongelnks- 
rivier ), få kallad för det, at en Landt- 
man vid den famma blifvit af et Lejon 
aldeles upåten; hår hvilade vi tvånne 
dagar, för at af bida en Landtbondes an- 
komft, fom Ikulle refa til Gap, och med 
fine dragare lofvab forthjelpa ofs öfver 
det framför ofs liggande torrafte Carro. 
Men då han icke ankom, efter aftal, 
och detta lågerftålle var fådant, at både 
folk och kreatur lupo fara , icke allenaft 
at 
