s,t 6 t Cap 1775. 
Låfcjair år hros de måfte Hofctentots- 
folkflagen få öfverdrifven, at få oikålige 
djur öfvertråffa dem i denna odygd, 
. Månge af dem fofva bort fin he]a tid, 
och Våckas endaft af en gnagande hun¬ 
ger , fom omfider nödgar dem upftå, 
for at föka födan och åta. Då de falt 
något vildt djur, lågra de fig omkring 
en gemenfam eldbrafa, fteka, åta och 
fofva ymfom , få långe det minfta år 
qvar at förtåra, och til defs at h un gren 
åter drifver dem derifrån. 
Sorglöshet gör, at Gudaläran år rin¬ 
ga eller ingen. Det tyckes vål, fom de 
icke aldeles voro okunnige om et måg- 
tigt Öfvervåfende, åfven fom de tyckas 
erkänna fjålens lif efter fkilsmåsfan ifrån 
kroppen; men de åga inge tempel, vifa 
ingen dyrkan emot något Gudavåfende, 
och bekymra fig icke hvarken om be¬ 
löning eller ftraflf efter detta iifvet. De 
erkånna mycket tydeligare, at en ond 
ande gifves , den de frukta, och tro ho¬ 
nom vara orfaken til fjukdom, döden, 
ålkan och alt ondt, fom händer dem. 
Vid Ny och Fulmånad, danfa och 
glådja de fig; men det fer icke alt för 
tro%t ut» at detta ikal vara någon Re¬ 
ligions- 
