Batavia 1775. 251 
gon och afton. Och emedan folen går 
ivårt ned, åger man hår inge ikymnin- 
gar , hvilke uti våre Nordifke lånder åro 
la mycket angenäme. Når folen ned- 
fkridit om horizonten, blir det genaft 
både mörkt och luften fvalare hela nat¬ 
ten igenom. 
Det behag, fom aftonens och nat¬ 
tens fvalka annars bårftådes Ikulle med¬ 
föra, blir ofta mycket forminlkadt, ige¬ 
nom den oro och den plåga, fom Myg¬ 
gor QMufcito') almånt förorfaka. Det år 
icke endaft med deras obehageliga och 
pipande Mufik, fom de våcka en fofvan- 
de, utan deras ftyng åro giftige, få at 
ftora kulor bulna up, och anfigte, famt 
hån der blifva deraf aldeles vanlkapade, 
och ej fållan aldeles igenfvulnade. Den¬ 
na omftåndighet gör, at man uti fof- 
kamrarne ej gerna får öpna dörr eller 
fönfter, och om det Ikedt, böra myg- 
gorne hvar afton noga utjagas. Befyn- 
nerligt år, at främlingar i fynnerhet mera 
af myggor angripas, och lida af deras 
ftyng, och når de någre veckor viftats 
i landet, förföljas de mindre deraf. An¬ 
tingen måtte myggen finna deras fcor- 
butilke våtlkor för fig mera behagelige, 
eller måtte desfe faltagtige och orene 
våt- 
