Åmjieråam 1770. 15: 
nare ftållen behofva håmta fina varu- 
behof. Strax vid min inkomft i Staden 
mötte jag på gatan en karl med Ikram- 
la, fom med fit buller bebodade at ga¬ 
tan flculle göras ren. Hvarje morgon 
ikringköras ftora brådkårror, hvaruti 
åro fiere rum, i hvilke håmtas ifrån 
hufen både alka och annan o|:eniighet, 
fom vid en fådan Formans rop utfåttas 
och fålunda icke, i brift på denna go¬ 
da anftalt, kaftas uti grafvarne, hvaraf 
Ikulle förorfakas upgrundning, elak 
ftank och fjukdomar. 
Öfver alt får man hår fe folket i fin 
frihet, utan tvång och fjelfsvåid. Den 
ene kommer grann, en annan lappig, 
utan at reflexion gores derpå, i hufen 
och i fjelfva Kyrkorne fåtta de fine 
hattar på hufvudet, utan affeende på 
perfoner eller tilfållen. Lika få åger 
hvar månnilka frihet, af hvad nation och 
religion den vara må, at med det han 
iårdt, förtjäna fig födan, endafl: det Iker 
på årligt fått, och hvarken Ikrå, mo- 
nopolier eller enlkilta privilegier ligga 
någon i vågen, at på et eller annat fått 
förtjåna fit uppehälle. Afven fom främ¬ 
lingar löpa hår ingen fara, at vid tul- 
larne blifva vifiterade , mycket mindre 
mifs- 
