Re fan inåt Caffer siandet au 
he kattor, utan at kunna framföra et 
enda ord. 
Jag upmuntrade dem , få godt jag 
kunde, och rådde dem komma ned, famt 
at vi borde flcyndfamt begifva ofs ifrån 
en få farlig ort, der vi åri en gång 
kunde blifva angripne. Sergeanten bör- 
j<ade åndteligen gråta och beklaga for¬ 
luften af fine tvånne ra&e håftar; men 
Trågårdsmåftareri kunde för ångeft knapt 
tala på flere dagars tid. 
Vi togo fäliinda den kofa, hvarifrån 
vi kommit, och öfver ganlka befvårlige 
backar, dfogo ofs fram til det ftålle vi före- 
fat ofs; men Ibm Sergeanten utan haft 
ej kunde komma öfver rivieret, tog jag 
honom up bak på min haft, öch låmna-, 
de den fedan åt honom, famt gick til 
fots fram til gården. 
Min förfta omforg blef der, at fåri-f 
da någre Hotteritottef ned til fkogen, 
för at taga fädlarne utaf bagge håftar- 
ne, Ibm framideles kunde behöfvas. 
Desfe Hottentotter beväpnade ftg med 
fine vanlige kaftfpjut och berättade, at 
de förut redan märkt, at en Buffel en- 
lam uppehölt ftg i Ikogen, hvilken, Ibra 
de fadcy var få illlc, at han blifvit af dé 
Q "i a n - 
