Cap 1773, 305 
ja honom en nodig frukoft. Detta fked- 
de få tidigt, at ånnu ingen galge hun¬ 
nit uprefas eller det förligtiga Placatet 
utvifa vandringsmannen nårmafte vågen 
til Evigheten. Så fnart han aflåmnat 
til fin fon, fin medförda förfrilkning och 
hörde de nödlidandes jåmmerlkri ifrån 
vraket, beflöt denne gråhårige man, at 
med fin håfl:, fom kunde vål limma, be- 
gifva fig til vraket, för at rådda någon 
af dem. Han itererade denna farliga 
ljörefa til håfl:, ånnu fex gånger, och 
förde hvarje gäng tvånne lefvande med 
fig til lands, och frålfte fåledes in alles 14 
perfoner. Häften var då få afmattad, at 
han ej anfåg rådeligt refa vidare der- 
med iit; men då deras rop, och böner 
från vraket ökades, vågade han ånnu 
én refa, fom aflopp få olyckligt, at han 
Ijelf dervid tilfatte lifvet, emedan för 
mångé ifrån Skepsvraket då fprtingo til* 
fomlige fattande håften i fvanfen, och 
andre i betflet, hvaraf håften både ut» 
mattad, och nu för mycket belaftad* 
hvålfde omkull och allefammanS drunk¬ 
nade. Denna få ådla * fom hjeltemodiga 
gärning af en utlefvad gråhårig gubbe* 
vifar nogfamt, at flere möjeligen kun¬ 
nat råddas, om någon ftark lina blifvit 
håftad med ena åndan på Skepsvraket, 
I Del. U och 
