316 Cap 1773. 
föndrat Defe underfåtare och fonderfli- 
tit dem emellan, til Rikets Ikada och 
fördårf, enighetens band. 
Under de flere refor, fom jag fore- 
tog mig til TalFelbergefe, fågos i defs 
bergsflcrefvor både Dasll och Babianer. 
De förre blef jag i fynnerhet varfe up 
emot Bergets fpits, jiift vid fjelfva fol- 
gången, då deras vana altid var, at 
framkomma, för at fola fig. Når man 
ville flcjiita dem, måfte man varfamt nal¬ 
kas dem, och med en qvick bösfa få 
trakta til at tråffa, at de blefvo liggan¬ 
de på ftållet. Var bosfan ej qvick, dro- 
go de fig undan vid fångkrutets afbrin- 
nande, och lltöts djuret icke dödt på 
ftållet, drog det fig få in uti fkrefvan, 
at man icke kunde få det ut. Köttet 
ätes och fmakar någorlunda vål. 
Babianerne voro i tåmeligen ftor 
myckenhet, och farlige för vandrings¬ 
mannen; ty de voro icke allenaft oför- , 
Ikråkte på klipporne, dit hagel ur bös- 
fan ofta ej kunde råcka dem, utan de 
rullade och kaftade åfven ned en hop 
ftörre och mindre ftenar. Bosfan var 
dock oumgångelig vid fådane tilfållen, 
emedan de dermed jagades åtminftone 
få långt bort, at man ej fårdeles hade 
at 
