14 Vapn. 
ikillige fådane, fom de fordom fråntagit 
Portugiferne, ehuru ej ikeppen falute- 
ras dénned och de utom defs ganika 
fållan losfas. Japoneferne åga ringa in- 
figfc, at handtera dem, och då de någon 
gång, fom merendels fker vid Nagafaki 
hvart fjunde år, ikola affkjuta dem, för 
at renfa och probera dem, förfer fig 
Styckjunkaren med en lång ftång, vid 
hvilken luntan fåftes, och antänder än¬ 
dock ftundom fin Kanon med bortvände 
ögon. Sabelen år altfå deras förnåmfte 
och ypperfte vapn, fom hvar och en, 
utom bönder, altid bår på fig. Denne 
fabel år halfannan aln lång, något.litet 
krokig och tjock i ryggen. Klingorne 
åro af en makalös godhet och, i fyn- 
nerhet vårderas de gamle ganika högt. 
De öfvergå vida i godhet de i Europa 
berömda Spanika klingorna. En tåme- 
lig tjock fpik afhugges lått, utan atåg- 
gen derigenom Ikadas, och en månni- 
Ika fåges d erm ed, efter Japonefernes 
beråttelfer, kunna helt och hållit klyf- 
vas. Ingen klinga fåljes under 6 Ko- 
bang, men deras fablar betalas ofta med 
50, 70 ja åfven 100 R:dal., och utgöra 
en Japaners förnåmfte och kårafte egen¬ 
dom. Fåftefc år förfedt med en rund 
och ftadig plåt, utan någon bögel, och 
ftun- 
