Colmiho 1777. 191 
ÄH a c nr dtunt , dem de tro vara denne fin 
Godom behagelige. Når Pråfterae fam¬ 
lat en myckenhet fådane offer, fmåltas 
de åter up eiler efter vigten fö rf åljas 
til Guldfmederne. Åtlkillige fådane of¬ 
fer - ftycken hade jag tilfålie tilhandla 
mig, åfven fom en liten af rent filfver 
förfärdigad Husgud Bud b a , fom haft 
det oblida öde, at af defs ågare hos en 
Europé varda pantfat. Det hinder ftun- 
dom, at en trångande nod tvingar dem 
hårtil, men få Ihart de fedan förmå det 
åftadkomma , inlöfa de rigtigt fådane 
panter. Afgtiden år altid fittande med 
fötterne i kors på Indilka fåtfcet, med 
en hand ofvan på hufvudet, bagge hån- 
derne framti! ihopknåpte, och 01 ed lån¬ 
ga öron, fom racka ned til axlarne. 
Uti Kyrkorne fåg jag denne bild vara 
dels af ften, dels af trå och utaf å tikil- 
lig Itorlek. 
Mor er , fom hit ankomma ifrån fafta 
landets kufter, åro nog talrike uti Co- 
lumbo och drifva anfenlig handel De 
åro merendels reflige til växten* fvar- 
tare ån öboarne och vål klådde. KJåd- 
ningen liknar nåftan en Fruntimers 
Rob» år oftaft utaf hvit bomulslårft„ 
gaolka vid och om lifvet hoprynkad „ 
famfc 
