aia Columho 1777. 
nes lika. Gemenligen år den rundag- 
tig eller något litet aflång med trubbi- 
ge kanter, på ena lid an i det nårmafte 
platt och på den andra något kulrig. 
Den förfärdigas utaf afkan af någon rot, 
fom brånnes oCh af en vifs fort jord , 
fom fades finnas vid Diu. Desfe blan¬ 
das ti)hopa, brännas å nyo och bringas 
til en deg, fom fedan fkapas til en orm- 
ften och torkas. Alle hafva icke lika 
färg: de, fom blifvit måft brände, åro 
mer ljusgrå och de, fom åro minft brän¬ 
de, åro mera mörkgrå; oftaft åro de 
flåckige af fvart och grått., Stenen åger 
uti lig fine hål, fom dock ej fållan fes 
med blotta ögonen och år den tillika få 
bräcklig, at den faller fönder, om den 
llåppes på et ftengolf. Når man blifvit 
biten af en orm, iågges en dylik ften 
på det fårade ftållet, faftbindes och hål¬ 
les der qvarliggande, til defs alle po¬ 
rer ne åro fulle af det utdragne giftet. 
Den fåges då Ikola affalla af lig ljelf, 
likafom en måttad blodigei; och om den 
då lågges uti föt mjölk, tros giftet der 
utdragas, hvarefter ften en åter kan låg¬ 
gas å nyo på fåret, om man förmenar 
något gift vara qvar. Man tillkrifver 
ock håriyides denne ften mycken kraft 
ejnot elake Febrar, åfven Rötfebrar, 
o» 
