~ — v 32 —~ * 
svamparnes utbredning i kustländer och kontinental-länder, ehuru 
det för närvarande är svårt uppgifva någon allmän karakteristik.» 
2. Sjömalm slik bildning i Saltsjön i närheten 
af Stockholm. — Herr Erdmann anförde härom: En knapp 
mil norr om Stockholm mellan Djursholms-landet, Lidingön och 
Wäderön, just i skillnaden mellan Stora Wärtan och Askrike- 
fjärden, liggér en grupp af några små öar och holmar. Den 
betydligaste af dessa kallas Storholmen och är så bebygd, att 
den om sommaren kan bebos. Lokalens sunda och icke alltför 
aflägsna läge gör den till en angenäm tillflyktsort undan hufvud- 
stadens sommarqvalm, och dess belägenhet midt i ett stort vatten 
och isolering från fasta landet ger naturligtvis anledning för dem, 
som der vistas, att såsom ett omvexlande tidsfördrif sysselsätta 
sig med fiske. Denna omständighet har blifvit en orsak till 
uppdagandet af ett rätt intressant geognostiskt factum, värdt 
all uppmärksamhet, hvilket blifvit mig benäget meddeladt af 
Herr Advokat-Fiskalen Abr. Roman. 
Herr Roman, som under de sednare åren begagnat stället 
i 
till sommarnöje, har nemligen anmärkt, att när han utlagt sina 
nät på vissa bestämda lokaler i närheten af eller inom denna 
ögrupp, vid nätens uppdragning större och mindre slagglika 
rusor ofta medföljt. Dessa rusor eller stycken hade mer och 
mindre skarpa utväxter eller utskjutande spetsar, hvårföre de 
också så lätt fastnade i näten, då dessa genom strömgången 
glidit utefter sjöbottnen, men de voro för öfrigt merendels af 
löst sammanhang, så att de ofta vid uppdragningen på halfva 
vägen eller just i vattubrynet gingo sönder och åter föllo till 
botten. Några af dem har Herr Roman likväl lyckats uppfånga. 
I anseende till deras skrofliga eller taggiga utseende hade 
man i början ansett dem för slagger, fallne vid s. k. bläster— 
ugnar, men ett närmare betraktande lärer, att de icke äro någon 
smältprodukt, utan att de blifvit bildade på våta vägen. ' De 
äro nemligen ett conglomerat, bestående af gröfre 
grus, 
sand 
