37 
Af de tre stora vattenbäcken, som Europas fastland inne¬ 
sluter, Medelhafvet, Svarta Hafvet och Östersjön, har Svarta 
Hafvet det i förhållande till sin egen storlek största flodgebietet, 
dernäst Östersjön och Medelhafvet det minsta. Fördunstningen 
deremot, genom hvilken det tillförda vattnet till en stor del åter 
afgår, är i Medelhafvet betydligast, dernäst, att dömma af det 
ännu sydliga läget, något mindre i Svarta Hafvet, och, på grund 
af det mycket nordligare, antagligen ringast i Östersjön. I öf- 
verensstämmelse med dessa förhållanden är vattnets sälta i Medel¬ 
hafvet mycket betydlig, i Svarta Hafvet vida svagare och i 
Östersjön, såsom bekant är, ganska ringa. Medelhafvet, som 
har det minsta flodgebietet och den starkaste fördunstningen, 
har sin spegel i jemnhöjd med oceanens eller möjligen något 
lägre. Svarta Hafvet med det största flodgebietet, således det 
starkaste tillflödet, och ringare fördunstning, har sin betydligt 
högre än Medelhafvets. Det frågas nu: huru förhåller sig Öster¬ 
sjöns niveau? Tager man i betraktande dess mägtiga flod— 
gebiet, som sannolikt i tillflödenas relativa q vantitet vida mer 
närmar sig Svarta hafvets än Medelhafvets och den vida ringare 
fördunstningen under ett nordligt luftstreck, så torde, äfven 
oaktadt dess aflopp genom Öresund och Bälterna är det friaste, 
en stor sannolikhet finnas i den förmodan, att Östersjöns niveau 
är upphöjd öfver oceanens. Äfven dess vattens ringa sälta 
synes tala för ett sådant förhållande, såsom en följd af i öfver- 
flöd tillströmmande flodvatten vid ringa fördunstning, och detta 
så mycket mera, som sältan synes hafva under den förhistoriska 
perioden något aftagit. Bland de fossila snäckor, som vid Solna, 
Brännkyrka o. fl. st. intyga, att en del af hvad nu är fastland 
fordom stått under vatten, finnas nemligen, utom sådana arter, 
som, ehuru egentligen tillhörande Nordsjön i dess öfra region 
närmast ytan, likväl ännu uthärda i Östersjöns föga salta vatten, 
äfven några arter af sfägtet Littorina, hvilka vid vestra kusten 
lefvande tillsammans med de förra, nu icke mera äro att finna 
lefvande i Östersjön, hvilket förhållande synes antyda, att dess 
vatten blifvit för dessa djur otjenligt. 
