känd sak, att Weicbseln, Odern och Memeln, som utrinna 
vid Östersjöns södra kust, under den sednaste tiden icke 
obetydligt aftagit. Odern t. ex. har från 4778—4835, således 
på 57 år, sänkt sig, det årliga medium med 4 fot 3 tum, 
sommar-medium med 4 fot. Hvad åter beträffar de vid Öster¬ 
sjöns nordligare stränder utfallande floder, bar man inga säkra 
underrättelser om någon deras förminskning. Linné anför visser¬ 
ligen, att laxfiskare i Luleå elf, genom att inhugga märken uti 
en stor tall, fått visshet om elfvens aftagande, men denna upp¬ 
gift är för enstaka och ofullständig, att i närvarande fråga med- 
gifvas någon bevisningsrätt. 
Det kan här invändas, att ett sådant vattnets aftagande, 
som visat sig ega rum i de nyssnämnda nordtyska floderna, 
efter all sannolikhet har sin grund deri, att de trakter, der 
dessa floder uppspringa, under tidens lopp blifvit föremål för 
menskliga odlingen, på så sätt, att mossar blifvit utdikade, sko¬ 
gar uthuggna m. m., och den årliga regnqvantiteten genom allt 
detta förminskad, under det att ett sådant förhållande icke eger 
rum med våra floder, emedan dessa, åtminstone de nordligare 
belägna och mera betydliga, som man vet, alla hafva sina källor 
uti sådana en stor del af året snötäckta, obefolkade nejder, som 
stöta intill vår svenska hufvudrygg. Emellertid vore det så väl 
för förevarande fråga, som i allmänhet, icke utan intresse, att 
äfven för våra svenska floder hafva deras årliga vattenhöjder 
genom directa observationer bekanta, hvarföre vi härmed taga 
oss friheten hemställa, huruvida Akademien funne skäl, att för 
denna saks tillvägabringande vidtaga några åtgärder. Möjligen 
torde till en början några upplysningar i ämnet vara att genom 
K. M. vederbörande Befallningshafvande förvänta, i fäll förfrågan 
derom från Akademien afginge. 
Det kan anmärkas, att ett sådant flodernas aftagande, så 
påfallande det än kan vara vid deras egna stränder, blott kan 
hafva en ringa verkan på Östersjöns vida yta, och minst en så 
märkbar, som den iakttagelserna på vattenmärkena tillkännagifva. 
Öfvevs. af Kongl, Vet.-Akad. Förh. Arg.j N:o 2. ^ 
