94 
Dervid fanns denna axel för vismut ställa sig axialt och för 
antimon sequatorialt, i öfverensstämmelse med Plückers uppgift. 
Enligt all sannolikhet är värmestrålnings-förmågan ifrån 
den blankaste klyfningsvtan mindre än uti någon annan rikt¬ 
ning. Vi se här, att när strömmens rörelse sammanfaller med 
den sämsta värmestrålningen, så är metallen så mycket som 
möjligt negatif i den thermoelektriska serien. Dessa försök 
motsäga således icke den åsigten, att den thermoelektriska för-' 
mågan är af värmestrålningen beroende. 
Angående riktningen af de strömmar, som uppkomma emel¬ 
lan kall och varm vismut eller antimon, hafva olika experi- 
mentatorers försök utfallit olika. Vorselman de Heer, som 
sednast sysselsatt sig med detta ämne, fann riktningen stundom 
från varm till kall och stundom från kall till varm metall och 
tyckte sig finna, att temperaturskillnadens storlek emellan den 
varma och kalla metallen hade inflytande på strömmens rikt¬ 
ning. Isynnerhet med antimon säger han sig *) ofta hafva ob¬ 
serverat en sådan omkastning. 
För att försök af detta slag skola äga något värde måste 
man för det första hafva öfvertvgat sig, att de stänger, som 
till försöken begagnas, hafva samma plats i den thermoelektriska 
serien. Sålunda bör man t. ex. jemföra (A) med (A) och (B) 
med (B), men icke (A) med (B). Märkvärdigt härvid är, att 
(A) oeh (B) visa motsatta förhållanden. 
Undersökningen verkställdes af mig på "det sätt, att de 
£:ne stängerna, som profvades, fästades medelst klämskrufvar 
af koppar, hvilka slutligen genom koppartrådar voro förenade med 
galvanometern. Beröringsställena med kopparen omgåfvos med 
kram snö, så att ingen ström kunde uppstå, när de båda stän¬ 
gerna sattes i inbördes beröring och de båda beröringsytorna 
uppvärmdes till en gemensam temperatur, hvilken som helst. 
Det är nödvändigt alltid undersöka 'detta, för att öfvertyga 
sig, att de båda stängerna äro i thermoelektriskt afseende 
*) Pogg endorffs Ann. XLIX , 118. 
