95 
homogena. Orn man före contacten ett ögonblick har upphettat 
den ena stångens ända, så tillkännagifver galvanometern alltid 
en ström. För vismut eller antimon (A) går strömmen ifrån 
kall till varm metall, för (B) går den i motsatt riktning, d. 
v. s. ifrån varm till kall metall. 
Detta olika förhållande hos (A) och (B) förefaller mig sär¬ 
deles märkvärdigt, men är bekräftadt genom mångfaldiga gån¬ 
ger repeterade försök med olika stänger. Alla de begagnade 
vismut- eller antimon-stängerna hafva varit utsågade ur en 
och samma metallklump. Någon omkastning af strömmen vid 
större temperaturskiinader har jag vid detta sätt att experi¬ 
mentera aldrig varseblifvit. 
Vorselman de Heer fann vid små temperaturskiinader 
strömmen hos antimon gå ifrån varm till kall metall. Den af 
mig observerade motsatta riktningen hos antimon (A) kan icke 
förklaras af någon fortplantad ringa temperaturförhöjning ifrån 
den uppvärmda ändan af stången till dennas beröringsställe med 
kopparen. Ty utom det, att stängerna voro inbäddade i snö 
nära intill deras inbördes beröringsytor, så är det dessutom 
lätt att inse, att en sådan uppvärmning skulle hafva åstadkom¬ 
mit en ström i alldeles motsatt riktning. Möjligt är äfven att 
Vorselman de Heer experimenterat med antimonstänger. som 
icke haft samma plats i den thermoelektriska serien, hvilket 
varit ganska ursäktligt, när den thermoelektriska kraftens be¬ 
roende af strömmens fortplantningsriktning relatift till kristalli— 
sations-plancrna af honom icke var känd. 
Hos vismut (A) går strömmen ifrån kall till varm metall, 
i öfverensstämmelse med föregående experimentatorens uppgifter. 
De olika resultater jag funnit hos vismut (B) kunna icke för¬ 
klaras af någon meddelad temperaturförhöjning ifrån den upp¬ 
värmda vismutstången till dess beröringsställe med kopparen, 
emedan en sådan uppvärmning skulle hafva åstadkommit en 
ström i motsatt riktning emot den observerade.» 
