och trovärdig fiskare har jag följande uppgift: På vissa ställen 
i hafvet och på ett visst djup finnes vid midsommartiden ett 
lager af hafsväxter flytande, hvilket i början är sa tjockt, att 
strömmingen ej kan komma upp derigenom. Härefter lämpas 
garnets nedsänkning. Ett hårtåg begagnas som lodlina, och af 
vidfastadt gräs ser man lagrets djup. Det stiger småningom 
till hafsytan och är icke sällan så tjockt, att båten jemnt kan 
komma fram. Detta kallas hafvets blomning. När blomningen 
uteblir, tros också strömmingen uteblifva. Denna berättelse, 
som af yngre fiskare icke godkännes, må tills vidare lemnas i 
sitt värde. 
Gottländska fiskaren skiljer tre slags strömming: Do van- 
lig strömming, som fås om våren under lektiden; 2:o drif— 
strömming, erhålles först på hösten; är större, fetare och har 
aldrig rom. Gamla fiskare äro så öfvertygade om att denna 
art föder lefvande ungar, att det är alldeles omöjligt att taga 
dem ur denna tro. De säga sig icke en, utan hundrade gån¬ 
ger hafva i den öppnade fisken sett lifmodren med sitt oräk¬ 
neliga . yngel. 3:o småströmming, betydligt mindre, men med 
rom, fet, kort och tjock och mycket smaklig. Tros vara ett 
yngre slägte som tillväxer. Är på de tre sednare åren först 
observerad. 
År 1844 var strömmingsfisket vid Gottland godt, men 
se’n dess har det årligen aftagit, i samma mån som den ofvan 
omnämda importen af sill tilltagit, så att det de sista åren 
slagit alldeles feit. De högst få fullvuxna strömmingar, som 
nu erhållas, äro mycket magra, knappt ätbara och synbarligen 
sjukliga. Många ega köttet gulaktigt och omkring ryggraden 
små knölar. Dessa sjuklingar gå stundom liksom i yrsel helt 
nära stranden, så att det till och med händt, att de af vå¬ 
gorna blifvit uppkastade på land. Denna sjuka fisk, som nu 
i flera år varit synlig, har aldrig rom. Det synes således 
ligga utom allt tvifvel, att en pestartad sjukdom ödelagt ström¬ 
mingen och hindrat dess fortplantning. Då likväl den små¬ 
strömming, som efter hand i små partier blifvit synlig, är 
