nier äro afbrutna i iånga fläckar *). På benen och sidorna 
vid färggränsen äro spetsarne på de nya röda k tiga håren hvit- 
aktiga, Fläckarne dock lika tydliga som förut, äfven på den 
hvita buken. Öronens utsida är numera askegrå, kanten 
mörk. — Hörntänderna äro hvassa och temligen långa, men 
framtänderna blott synliga under huden. 
Ehuru han nu är en half gång större än fostermodren, 
trifvas de icke långa stunder utan hvarandras sällskap; hon 
slickar honom likasom förr, så högt hon räcker, och han leker 
vildt, så att hon stundom måste bita honom ifrån sig. Då 
jag förer honom i koppel och kattan går med, tränger han 
sig tätt till hennes sida och vill ovilkorligen följa henne. När 
hon är länge ute skriker han hård t och skärande —• ett ljud, 
som på afstånd hörd t, liknar Orm vråkens (T. buteo). 
För mig är han fullkomligt trygg, så att jag handterar 
honom huru som heldst, utan att han någonsin blir ond. Han 
tycker mycket om då man stryker honom på ryggen, och 
gifver ofta sitt välbehag tillkänna medelst att spinna, likt 
katten, men långt hårdare, samt viftar oafbrutet med svansen. 
Han äter glupskt. Rått kött får han aldrig, icke ens 
då kattan kommer hem med små råttor eller sorkar (Årvic. 
arvalis), som hon någon gång burit lefvande till dörren af 
det rum de gemensamt bebo. Heldst af allt äter han kokt 
fisk, som han föredrager framför annat kött. Såsom tjenligt 
surrogat för sådant får han mycket ärter, som han också äter 
rätt gerna. All mat måste vara fint sönderdelad, emedan han 
icke tuggar, utan endast slukar den i sig. 
När han blir ond, t. ex. då han får se en främmande 
hund, blåser han ut öfverläppen, så att munnen framtill blir 
bred och alldeles tvär, samt morrar hårdt; kommer hunden 
mycket nära, så gapar han hväsande emot honom. 
Nov. 44. Kattan öfvergaf honom alldeles, sedan hon 
fostrat honom öfver 4 månader. Ett par veckor derefter kom 
*) Teckningen på ryggen är ännu i Januari alldeles lika. 
