162 
De nu insända Id-ungarna voro uppfångade i en bred 
graf genom ett litet kärr vid Sanda, 2 mil söder om Stockholm, 
dit Iden årligen söker uppkomma för att leka omkring början af 
Maj. Vanligen utställas af ortens invånare så många fiskebragder 
i den lilla, på många ställen blott fotsbreda bäck, hvarigenom 
o ■ • 
Iden uppgår från Arstaviken (af Östersjön), att högst få, under¬ 
stundom alls inga individer hinna fram; men i år, då vattnet 
var så högt, att fisket derigenom betydligen hindrades, hade ett 
större antal uppnått målet för sitt sträfvande och lemnat en yt¬ 
terst talrik afföda. Enligt Baron C:s iakttagelse hade Iden upp¬ 
gått i bäcken den 1 ä 3 Maj och återgått åt sjön få dagar der- 
efter. Rommen hade alltså blifvit lagd i början af Maj, uti en 
mot solen utsatt del af grafven med något gräsig botten, och 
der träffades ynglet redan utkläckt och fritt simmande, vid hans 
återkomst från en 8 dagars resa, den 9 Juni, då efter all san¬ 
nolikhet det var 4 å 5 dagar gammalt. Ungarne huro då ännu 
en liten gul blåsa vid naflen, frampå buken, såsom lemning af 
gulan, men densamma försvann fullkomligt den 10 och 1 1 Juni. 
Ett stort antal af dessa ungar, som han hade godheten 
hitsända uti en butelj, den 12 Juni, höllos sedan lefvande i ett 
större porcellainsfat. Deras olikhet med äldre exemplar är högst 
betydlig, så att man omöjligen skulle kunna igenkänna dem för 
hvad de äro. Deras utseende visas af Fig. 1, som är 10! gån¬ 
ger förstorad. Fig. 2 visar kroppens framdel sedd från ryggen. 
Deras längd var den 12 Juni omkring 8 millimeter (fig. 1, h). 
Kroppen är smal och slutar baktill, såsom Agassiz m. fl. redan 
anmärkt om spädt fiskyngel, i en enkel spets, liksom hos Pla- 
giostomerna och alla de fiskar som lefde under de äldsta jord¬ 
formationernas tid; men under denna spets hafva några tjocka 
strålar bildat sig i den omgifvande hinnan, som utgöra början 
till den nya, tvåklufna stjerten, såsom bättre synes längre 
fram, under beskrifningen af Gädd-ynglet (se fig. 3 och 4). 
Rygg och analfenorna äro låga, långa, sammanhängande med 
stjertfenan, och försedda med täta, ytterst fina, för mikro¬ 
skopet föga märkbara strimmor, som likna fen-strålar, men 
