dem jag på ett annat stelle beskrifvit * *). Samtidigt härmed upp¬ 
fördes en sulu-ugn af samma dimensioner som jag begagnat 
under försöken vid Åtvidaberg, och hvilken i berättelsen derom 
äfven finnes beskrifven och uppritad. 
Röstningen gick fullkomligt efter önskan och den rostade 
kismalmen blef i påföljande Juni månad tillgodogjord på en sulu- 
smältning i den nya schaktugnen, som visade en afverkning å 
smältgods och produkt af skärsten mer än tredubbel mot den 
förut begagnade. Kol-besparingen visade sig motsvara ungefär 
hälften mot förra åtgången, beräknad efter afverkadt smältgods. 
Så beskaffade smältningar drefvos fortfarande till slutet af 1849, 
då en betydligare qvantitet skärsten fanns tillverkad. Nickelhal¬ 
ten i denna produkt höll sig omkring 6 proc., och då denna 
halt med skäl borde anses för låg för de följande processerna, 
hvilka dessa och kunde blifva, insågs snart behofvet att medelst 
någon lämplig method höja clemia halt; hvilket naturligtvis 
måste ske på bekostnad af jernet som utgjorde skärstenens 
hufvudsakliga beståndsdel, jemte den svafvelhalt, som konstitu¬ 
erar detta slags smältprodukter. 
Redan 1843 hade för detta ändamål s. k. anriknings eller 
koncentrations-smältningar blifvit anstälda och någongång emellanåt 
förnyats, men svårigheten att vid dem åstadkomma en ren ugns- 
gång synes afskräckt från deras fortsatta begagnande. Under 
vintermånaderna 1850 gjordes några försök att genom omsmält¬ 
ning i schaktugn efter röstning på tvänne eller flere eldar kon¬ 
centrera skärstenen. Äfven dessa visade nödvändigheten att söka 
utbyta vändrostningen mot någon annan method. Den vänd- 
rostade skärstenens utmärkande benägenhet att i smältning 
med jernsilikater i schakt ugn förr eller senare fylla ugnsstället 
med s. k. Nas **) gjorde en sådan process för nickelskärstenen 
snart sagdt oanvändbar. Jag trodde mig derföre böra här för¬ 
söka att använda den method att rosta kopparhaltiga malmer 
o 
*) Berättelse om försöken vid Åtvidaberg 1844—48. Linköping 1848 
pag. 15. 
* + ) Jernfärskor inväfda med hög stelnad slagg och svafvelmetaller på 
låg svafvelbindningsgrad. 
