tala, var solen blott några gånger bortskymd af mer eller mindre 
täta mola Under det förmörkelsen var total, syntes himmeln 
fullkomligt molnfri, så väl framför som omkring solen, divaremot 
den i öster, söder och norr fortfor att vara mulen. 
Yid observationerna begagnades omvexlande tvenne tuber, den 
ene med 26 och den andre med 16 gångers förstoring; bägge voro 
astronomiska. Skymglasen, som till antalet voro 6 samt af olika färg 
och genomskinlighet, höllos med handen emellan ögat och okularet. 
Några sekunder före den totala förmörkelsens början, under 
det jag var sysselsatt med att eftersöka de af Baily beskrifna 
svarta strecken emellan månens och solens kanter, öfverraskades 
jag af ett fenomen, som tilldrog sig hela min uppmärksamhet. 
I detta ögonblick syntes nemligen en smal ring af hvitt eller 
något gulaktigt ljus beteckna den mörka månskifvans periferi. 
Ljuset var starkast i den delen af ringen, som låg närmast in¬ 
till den ännu obetäckta solkanten, och aftog derifrån till den 
diametralt motsatta punkten af månskifvan, hvarest det var mycket 
svagt eller nästan omärkligt. Den uppmärksamhet, som egnades 
åt denna företeelse, hindrade mig ifrån att med noggranhet upp¬ 
söka de ofvannämnda svarta strecken, hvaraf jag icke varseblef 
det ringaste. Såsom jag sedermera af observationer öfver före¬ 
gående förmörkelser funnit, har denna ljusring, som utan tvifvel 
ingenting annat är än den inre delen af den strålande ljusring, 
som under den totala förmörkelsen omgifver månen, blifvit ob¬ 
serverad vid 1842 års förmörkelse, då den äfven visade sig på 
orter, der förmörkelsen ej var fullt total. Glorians ljus kan så¬ 
ledes ernå en sådan intensitet, att det varseblifves jemte det 
direkta solljuset. Så snart den sista ljusstrålen från solen för¬ 
svunnit, uppstod glorian, lik en krans af glänsande strålar om¬ 
kring den mörka månskifvan. Såsom det syntes, bildade sig 
glorian nästan ögonblickligt. Ljuset var starkast vid månkanten 
och aftog derifrån med afståndet ifrån denna, utan att någon 
delning i tvänne koncentriska ringar, såsom några observatörer 
trott sig finna, kunde varseblifvas. Yid förmörkelsens början var 
den delen af glorian, som låg närmast intill månen, ljusstarkare 
