199 
b) P r o t u b e r a n c e r. Då den sista solstrålen försvunnit, 
och jag betraktade månskifvan, visade sig straxt tre protuberan- 
cer, närmast liknande flammor, en på högra och två på venstra 
sidan. Den ensamma på högra sidan var rätt utstående tri- 
angelformig, af de två andra på motsatta sidan var den ena 
af mycket irregulier form, krökt uppåt såsom man kan se af 
fig. 4. Fullföljandet af dessa fenomen afbröts nu på några 
sekunder, hvarunder jag betraktade coronan genom polarisations- 
apparaten; då jag sedan betraktade flammorna genom tuben, 
hade desamma märkligt ändrat utseende. Den på högra sidan 
hade försvunnit och de på venstra hade utskjutit från mån¬ 
brädden , likväl så, att den öfre dervid förlorat allt samman¬ 
hang med månkanten och var alldeles fri, med undantag att 
den genom de finaste likasom cirri var förenad med den nedre 
protuberancen, hvilken under förlängningen bibehållit sin förra 
krökta form och, smalare på midten, med en bredare basis var 
förenad med månkanten. Dess största utsträckning var nära lika 
med ringmikrometerns bredd och således = 2'. Den teckning 
jag under dess beskådande, utan att likväl flytta ögat från tu¬ 
ben, utkastade, anser jag i sina hufvuddrag riktig och repro¬ 
ducerar den derföre; hvarvid 
slutet af den totala förmörkelsen. 
Jemte de redan nämnda protuberancerna framträdde under 
förmörkelsens gång flera andra, men alla på venstra sidan. De 
Öfvers. af K, Vet.-Akad . Förh, Arg. 8 . N:o 7 & 8, 2 
