komma här och der på himmelen, och solen visade sig då och 
då emellan molnen. 
Vid förmörkelsens början var solen bortskymd af moln. 
2*57' kom solen fram ur molnen, och månen hade då 
framskridit på solskifvan. 
Kort derpå betäcktes solen af ett mörkt moln, hvarutur 
den åter framkom 3*18'30". Under hela den återstående tiden 
af förmörkelsen var den solen omgifvande delen af himmelen 
klar och fri från moln. 
När månens och solens östra ränder voro blott en fjerde- 
dels tum aflägsna från hvarandra, visade sig, på den ännu obe- 
täckta delen af solen, likasom svarta fransar, och nyss före den 
totala förmörkelsen förenade de likasom med smala band, öfver 
den ännu synliga menisken af solen, månens och solens ränder. 
3 ( 55'4",6 började den totala förmörkelsen, och månen om- 
gafs ögonblickligen af en hvitgul gloria, som i början af den 
totala förmörkelsen hade en större bredd på den östra sidan än 
på den vestra, men mot slutet deraf en större bredd på vestra 
sidan, och således var koncentrisk med solen. Intensiteten hos 
ljuset i glorian var störst närmast månens omkrets, men aftog 
hastigt med afståndet derifrån. Glorian var på yttre sidan var 
icke skarpt begränsad, utan utsköt svagt lysande strålar rundt- 
omkring i solradiernas riktning, hvilka strålar kunde följas med 
ögat ända till ungefär 15 minuter från månranden. 
Så snart den totala förmörkelsen börjat, bortvände jag icke 
ögonen från tuben, utan höll dem oafbrutet fästade på månens 
omkrets, i förmodan, att jag skulle varseblifva sådana från må¬ 
nens omkrets utskjutande flammor, som jag hade tillfälle att se 
i Wien vid den totala förmörkelsen den 7 Juli 1842. I bör¬ 
jan af den totala förmörkelsen sökte jag likväl förgäfves efter 
någon dylik företeelse, utan fann månen endast omstrålad af 
den hvitgula glorian. 3*57'54 ,/ ,5 syntes först i A (se närstå¬ 
ende fig., som framställer företeelsen sådan, som den visade sig 
i omvändande tub) eller nära den punkt, der den första strå- 
