209 
len af solen efter den totala förmörkelsens slat skulle fram¬ 
bryta, en i eldrödt ljus starkt lysande punkt, som mer och 
mer utvecklade sig och höjde sig slutligen till formen af en 
från månranden utskjutande upptill spetsig och krökt tand med 
skarpt begränsade kanter, hvars höjd öfver månranden, när den 
var störst, uppmättes till omkring 2 minuter, derigenom att den 
fördes emellan två af de i tuben befintliga horizontela håren. 
Till färgen var den ljusröd och fullkomligt lika de 1842 i 
Wien observerade flammorna, men till sin form och storlek helt 
olik dessa, som till sin bredd voro mer än dubbelt större, med 
ojemna och inskurna sidor, och upptill hade nästan samma bredd, 
som nedtill, samt ej slutade i en spets, såsom denna. Dess 
bredd vid basen uppskattades till ungefär 30 sekunder. 
3*58'19" uppkom nedanför A (i omvändande tub) flerc i 
samma eldröda ljus lysande punkter, af hvilka den i B små¬ 
ningom utvecklade sig och antog samma form och utseende, 
som den i A, men blef, när den var fullbildad, vid basen blott 
hälften så bred, som den förra och uppnådde endast en höjd af 
en minut. Den hade samma färg, som den förre och liknade, 
liksom denne, en spetsig, upptill krökt tand. Ofvanför A (i 
omvändande tub) uppkom äfven, likasom nedanföre, lysande 
punkter, och 3 i 58 / 2S // höjde sig i punkten C en tand, som nyss 
före den totala förmörkelsens slut hade uppnått alldeles samma 
form, utseende och storlek, som den i B . 
