De äro afbildade Tab. VIII, fig. 1, der facklorna äro utmärkta 
med gult. 
Början af den partiela förmörkelsen observerade jag vid 
2 a 53 w 3*,9 Gbgs medeltid. 
Jag anser den vara tämligen tidigt iakttagen, emedan den 
del af månbrädden, som först projicierade sig på solen, var 
mycket urtaggad, och således hastigt i ögonen fallande. 
Omkring 15® före den totala förmörkelsens inträffande 
varseblef jag, oaktadt ett dunkelrödt skymglas begagnades, mån¬ 
kantens förlängning utanför solen 20° å 30° öfver och under 
hennes nu mycket smala segment. Jag väntade mig nu i hvarje 
ögonblick få se Bailys svarta streck emellan solens och månens 
bräddar, men oaktadt den största uppmärksamhet uteblefvo de. 
Slutligen försvann vid 
3 Ä 55 m 52®,2 medeltid 
den sista solstrålen (skymglaset borttogs genast) och ögonblick¬ 
ligt försiggick i tubens synfält den mest öfverraskande scenför¬ 
ändring. Den dunkelt blygrå månen var omgifven af en silf- 
verhvit gloria, den så kallade coronan, hvars ljusintensitet små¬ 
ningom aftog utåt, så att den slutligen förlorade sig i himme¬ 
lens dunkelt askgråa färg. Dess bredd, så vidt den kunde 
uppskattas, öfversteg icke ^ af månradien. Dunkla, mot mån¬ 
brädden normalt riktade borstformiga öppningar i coronan, ibland 
hvilka isynnerhet en på östra brädden, a, fig. 2, tilldrog sig 
min uppmärksamhet, delade den uti särskilta strålar, hvilka hade 
någon likhet med norrskenets. Utefter den brädd af månen, 
der solen försvann, qvarstod under några sekunder en ljus och 
äfven utåt ganska skarpt begränsad rosenrodnad, som smånin¬ 
gom bortskymdes af den framskridande månen. Ett orörligt, 
jemnkrökt och i spets slutande ljusutsprång med intensivt hvitt 
sken, som vida öfverträffade coronans, syntes på samma brädd 
(b), och straxt under detsamma (såsom det visade sig i min 
inverterande tub) ett annat (c) mindre intensivt, men af myc¬ 
ket större dimensioner, bildande en på månbrädden stående gan¬ 
ska spetsig kon. 
