n 5 ~ 
började åter tjockna, så att jag endast med svårighet kunde se 
slutet af förmörkelsen vid 
k h B8 m 2\6 medeltid. 
Det återstår ännu att nämna några ord om de till upp¬ 
lysning af ofvanstående bifogade figurerna. Fig. 2 föreställer 
den mörkgråa månen, omgifven af coronan vid midten af totala 
förmörkelsen. Cirkeln ABCD är tubens synfält, och diametern 
AC vertikalen. Fig. 3 visar de rosenröda utsprången och 
rodnaden långs månkanten straxt före den totala förmörkelsens 
slut. Det ursprungliga utkastet till dessa figurer gjordes under 
sjelfva den totala förmörkelsen i hastiga drag på ett par förut 
uppritade grofva cirklar, föreställande månskifvan. Mörkret var 
icke djupare än att detta kunde ske vid det naturliga ljuset. 
Endast ett par sekunder uppoffrade jag för att utom tuben be¬ 
trakta naturen. Allt var höljd t i ett besynnerligt askgrått half- 
mörker, hvari de jordiska föremålen äfven till detaljerna någor¬ 
lunda kunde urskiljas. De flesta betraktare sågo tre stjernor, 
hvilka voro Venus, Jupiter och Regulus; men några uppgifva 
sig hafva sett ett större antal. 
Det är ett högst anmärkningsvärdt faktum, som möjligen 
kan sprida något ljus öfver solfläckarnas outredda natur, att de 
lysande utsprången på båda bräddarna motsvarade, så vidt jag 
kunde uppskatta, de förut omtalade solfläckarnas ställen. Deras 
förmodade sammanhang vinner i sannolikhet genom den om¬ 
ständigheten, att de närmast föregående och efterföljande dagarna 
inga solfläckar visade sig på andra ställen af solskifvan. Da¬ 
gen efter förmörkelsen kl. 2 e. m. såg jag väl en ny fläck, 
som genom solens rotation blifvit synlig på östra brädden, men 
denna fläck var nära intill den förut der sedda. 
Under den totala förmörkelsen mätte Underläraren vid Na¬ 
vigationsskolan, Understyrmannen vid Kongl. Maj:ts Flotta C. F. 
Espeluxd med en skolan tillhörig god sextant af Cary månens 
diameter. Han medhann trenne mätningar, af hvilka i medel¬ 
tal erhölls apparenta månradien 
16'33",8. 
