241 
återkommit. — Kalkonerna närmade sig hönshusdörren, men 
gingo icke in och förrådde intet ovanligt beteende. 
Tvänne Orr hönor, den ena med en flock flygvuxna ungar, 
hade oförmärkt under mörkret slagit sig till hvila på en slät, 
buskfri äng, nära intill en hop slåtterfolk, som der lagt sig 
ned; men då det blef ljust flögo de åter bort. 
Prosten J. Fransén i Laholm , der vädret var klart och 
måttligt varmt, anmärkte att en Katta lemnade sina fyra ungar 
under mörkret, [i hvilket drag kattens egenskap af nattdjur 
framlyser]. Några Får, som voro på bete, fortforo äfven un¬ 
der mörkret att beta och att förhålla sig såsom vanligt. På 
en stor Gris märktes likaledes ingen förändring, men Höns , 
som voro ute på marken, började kackla och gömde sig under 
potatesfanet, tills solen åter syntes, då de kommo fram; de 
som voro inne på gården flögo upp åt taken. » Häsiarne snar¬ 
kade starkt». 
Landshöfdingen Grefve Lewenhaupt i Halmstad anmärker, 
att då förmörkelsen fortgått till § af solskifvan, syntes foglarna 
oroliga och sökte skydd [hvilket torde stå i sammanhang med 
de kort förut inträffade starkare vindstötarna]. Under hela 
den totala förmörkelsen voro de stilla och tysta, men syntes 
snart åter framme sedan ljuset återkommit. Vädret var klart 
och vackert. 
Magister Siljeström observerade förmörkelsen vid Käll- 
torp, I 4 mil N. V. från Calmar. Himlen var nästan betäckt 
af stora moln, vinden vestlig. Af andra personer emottog Herr 
Siljeström följande uppgifter: Bien hemkommo till kuporna mer 
och mer, ju skummare det blef före totala mörkret; inga flögo 
utåt; slutligen kommo de i massor ned på flustret, begåfvo 
sig in, och qvarblefvo der till vid pass en timma efter ljusets 
återkomst, då de åter började sitt vanliga arbete. — Fåren 
sades hafva sprungit oroliga omkring och brakat; Gässen spät- 
serade hemåt, såsom vanligt om aftonen, och Kråkorna skoc¬ 
kade sig i träden med buller. — Flädermöss hade blifvit sedda» 
