245 
sig till en fägata, der de om aftonen plägade gå hem, men vid 
ljusets återkomst åter sprid t sig. — Rapphönshundar tycktes 
ej utvisa någon förändring, ej heller en Katta med en månad 
gamla ungar. 
Hönsen hade på flera ställen, kort före mörkret, begifvit 
sig in i hönshusen och satt sig på sina pinnar, hvarvid en och 
annan tagit fel och nedfallit [såsom ofta plägar ske om aft— 
narne]. Yid ljusets återkomst hade tupparna hörts gala, och 
samtliga hönsen småningom åter gått ut. På tvänne andra 
ställen hade de samlat sig tillhopa nära hönshuset, utan att 
gå in, och åter skingrat sig då solen kommit fram. På det 
ena af dessa ställen galde tuppen två gånger under sjelfva 
mörkret, på det andra hördes alls ej något galande. 
Två Kalkoner satte sig, då solen var betydligt förmörkad, 
på sina vanliga sofställen. Under mörkret kördes de ned och 
mat sattes för dem, men de rörde den ej, utan återgingo till 
sofstället. En stund sedan solen åter framträdt gingo de der- 
ifrån, men åto ej heller då. De hade dock redan förut på 
dagen blifvit matade. En kalkonhöna följde några ankungar, 
som före mörkrets början lade sig ned i gräset. Då ljuset 
upphörde såg hon sig förundrad omkring, med utsträckt hals, 
men lade sig snart ned; kort efter ljusets återkomst reste de 
sig alla och började snart åter äta. 
Tre äldre Gäss, med några ungar, två månader gamla, 
betade på ett ställe nära hemmet. Då solen var till en be¬ 
tydlig del skymd, började den ena gåshonan, som var omkring 
18 år gammal, se uppåt och rundt omkring sig, plockade åter 
på marken, såg ånyo omkring sig o. s. v. några gånger till 
dess förmörkelsen blef total. Då började hon starkt kackla, 
sprang direkte i vattnet, dit hela flocken följde, och alla sim¬ 
made med full fart hemåt, ehuru de hade haft ungefär ^ kor¬ 
tare väg till lands. De anlände hem just vid ljusets åter¬ 
komst, då de genast helt lugnt begåfvo sig landvägen, direkte 
tillbaka till betesstället. 
