300 
med blotta ögonen bemärkt flera rödaktiga små flammor på den 
ljusa ring (coronan), som omgaf månen. De kringstående sågo 
det icke och fruktade, att det var en synvilla. 
Observationer på djur. 
Myrorna gingo in i stacken under den totala förmörkel¬ 
sen. Då ljuset återkom, gingo de ut. 
Bien. Den totala förmörkelsen var ej halfgången då de 
gingo in. Sedan den totala var förbi, kommo de småningom 
ut igen och började flyga. 
Småfoglar, t. ex. Sparf, Bofink, satte sig under grenarna 
i buskar och träd, och då de skrämdes, hoppade de blott un¬ 
dan på en annan qvist. Foglarna voro alla tysta under to¬ 
tala förmörkelsen; men då ljuset återkom, hördes de qvittra, 
och Bofinken lockade. Några skaror af foglar flögo upp i rym¬ 
den vid ljusets återkomst. Just som förmörkelsen höll på att 
bli total, hördes, af flere personer och på flere ställen, tuppar 
gala. De tystnade då förmörkelsen blef total. En person til¬ 
lägger, att denna tystnad fortfor flera minuter efter solljusets 
återkomst. I Jönköpingstrakten såg man Nattblackan fram¬ 
komma och flaxa flera gånger öfver gården. 
En Katt, som brukade hålla till under tomtninsen af hu- 
7 
set, dit han hörde, gick in under tomtningen då ljuset försvann. 
Tvenne Hundar , hvar och en bunden vid sin koja, lågo 
vid partiela förmörkelsens början utanför kojorna. När ljuset 
började försvinna, kröpo de in i sina kojor, lade sig med öppna 
ögon och hufvudet utanför kojan. 
Hornboskap, som betade i en hage, lade sig och låg 
stilla under den totala förmörkelsen, utom en, som stod uppe; 
åt icke, men idislade. 
Hästar på bete gingo, enligt observation i Jönköpings¬ 
trakten, tillsammans under en stor ek, der de förblefvo stilla 
under hela förmörkelsen. 
I Örebrotrakten, hvarest förmörkelsen icke var total, för- 
höllo sig bien och foglar såsom under starkt åskväder, enligt 
Hr Lowenhjelm. 
