ÖFVERSIGT 
AE 
RONGL. VETENSKAPS-AKADEMIENS 
FÖRHANDLINGAR. 
Arg. -3. 1848. 1. 
Onsdagen den 19 Januari. 
Föredrag. 
1. Mclhod att skilja arsenik ifrän antimon. — 
Hr S vanberg anförde: Det har alltid utgjort en svårighet vid 
qvantitativt kemiska analyser, att med någon större precision 
åtskilja de här anförda metallerna ifrån hvarandra och fråga 
har till och med någon gång varit väckt, huruvida en anti- 
mon någonsin till den grad kan befrias ifrån arsenik, att icke 
den sednare vid behandling för biåsrör dock gifver sig till¬ 
känna. Jag tror derföre, att Hr G. Ullgrens mig meddelade 
iakttagelse skall, för såväl synthetiskt som analytiskt behof, 
blifva af nytta för kemisterna, den nemligen, att antimon och 
arsenik fullständigt skiljas ifrån hvarandra på följande sätt: 
Då dessa ämnen befinna sig upplösta uti saltsyra eller 
salpetersyra, oxiderar man med chlor eller chlorsyrligt alkali 
all arsenik till arseniksyra, tillsätter till lösningen vinsyra i 
större öfverskott samt derefter ett lösligt talkjordssalt, och öf~ 
vermättar slutligen med ammoniak. Dervid utfaller basisk 
arseniksyrad ammoniak-talkjord, som tvättas med ammoniaka- 
liskt vatten ifrån den i lösningen befintliga antimon, hvilken 
af vinsyrans närvaro hindras ifrån att falla. Sedan de ifrå¬ 
gavarande metallerna nu befinna sig på olika håll, kunna de 
på vanliga vägar medelst vätesvafla skiljas. För att likväl 
qvantitativt bestämma arsenikhalten, utan att behandla den 
arseniksyrade ammoniak-talkjorden med saltsyra och vätesvafla, 
efter föregående reduktion till arseniksyrlighet medelst svafvelsvr- 
lighet, angifver Ullgren följande förfaringsmetod. «Då arsenik- 
