att ifrågavarande slags pipor och orglars konstruktion skola 
med största fördel kunna begagnas. 
Den qvadrangulära sist omnämda pipan öfverträffar den 
cylindriska i ljudstyrka, emedan omkretsen och med detsamma 
gnidningskraften är större i den förra än i den sednare; der- 
emot är ljudet i den cylindriska fylligare än i den qvadran¬ 
gulära, tvifvelsutan emedan förtätningen och förtunningen för 
alla delar inom samma transversela luftlager är i den förra 
mera enahanda än i den sednare. Företrädesvis gäller detta 
då den öfre delen är borttagen. 
Då begge delarne i dessa pipor äro förenade, hörer man 
utom oktaven till hela pipans grundton äfven sjelfva grundto¬ 
nen och det så noggrant, att något tvifvel derom icke kan 
uppstå; särdeles tydligt höres den om pipan helt obetydligt 
höjes upp i hylsan öfver det för oktaven mest passande ställe, 
och man erhåller då en härlig och skön flageoletton. 
5 . Om den litanhalliga jernmalmen från TJlf- 
oarne . — Hr Erdmann anförde: Vid några af de norrländ¬ 
ska masugnarne, såsom Bollsta, Lögdö och Långvind har man 
i sednare tider brukat, att till en ringa qvantitet mot de öf- 
riga malmerna, högst uppgående till t \j> tillsätta en starkt ti- 
o 
tanhaltig malm från Ulföarne i Norra Ångermanlands skärgård. 
De titansyrade såväl metall- som jordarts-salterne äro, som 
man vet, högst svårsmälta och, enligt för längre tid tillbaka 
anställda försök, har man trott sig finna, att den titansyrade 
jernoxidulen egde den egenskapen gemensam med jernsilika— 
terna att åstadkomma färskning. Af dessa orsaker har man 
merendels vid dessa ställen varit utsatt för åtskilliga olägen¬ 
heter i masugnsgången, men emedan man ansett erfarenheten 
gifva vid handen, att begagnandet af Ulfömalmen betydligt 
bidragit att minska jernets rödbräcka, har man hittills fort¬ 
farande nyttjat densamma, samt genom noggrann uppmärk¬ 
samhet på masugnsgången och derefter lämpade förändringar i 
