malm- och kolsättning m. m. sökt förebygga eller åtminstone 
minska de ofvannämda olägenheterna af trög masugnsgång, 
kok, etc. Denna titanmalmens egenskap, att till en del för¬ 
taga rödbräcka, har man hypothetiskt sökt förklara på det 
sätt, att en flygtig svafvelförening af titan skulle bilda sig vid 
den höga temperaturen i masugnen, på samma sätt som man 
känner ega rum med kiselsvafla. Men huru dermed verkli¬ 
gen förhåller sig, är ännu outredt. Att en god del titan in¬ 
går i slaggen såsom oxidul, troligen äfven såsom syra, det 
har man anledning förmoda af den mer och mindre mörkblå 
färgen hos de vid dessa masugnar fallande slagger. Att äfven 
en icke obetydlig portion titanmetall ingår i tackjernet torde 
man få anse sannolikt på grund af de försök i smått, som i 
detta afseende gjordes på Fahlu bergsskolas laboratorium un¬ 
der Prof. Sefströms ledning år 1828, och hvarvid titanhalten 
i de olika tackjernsreguli varierade emellan 0.5— 5.78 p. c., 
under det att dessa reguli, då titanhalten närmade sig sitt 
maximum, visade sig till viss grad smidbara, ehuru de voro 
så hårda, att de gjorde intryck i stålstädet. 
Den titanmalm från Ulföarne, som vid ofvannämda bruk 
tillgodogöres, förekommer der såsom en beståndsdel i hyper- 
sthenfels eller, om man med von Buch så vill kalla den, hy- 
perit. Som bekant är, förer denna bergart alltid titanjern, i 
form af sparsamt insprängda små korn eller gnistor, men det 
i Ulföhyperiten förekommande titanjernet träffas der på vissa 
punkter i så stor mängd samladt, att det blifvit föremål för 
en fastän i det hela obetydlig grufvedrift. Då, dessutom med 
denna malm det egna förhållande eger rum, att den ej, så¬ 
som Sveriges öfrige bergmalmer, förekommer i stående eller 
från lodlinien föga stupande lager eller lagerformiga gångar, 
utan i horisontella lager, så torde en kort redogörelse för dess 
förekommande och brytningssätt här tillåtas. 
Ulföarne utgöra en i norr och söder utsträckt ögrupp, 
bestående af N. och S. Ulfön, endast genom ett smalt sund 
från hvarandra skiljde. De rådande bergarterna äro h y peri t 
